# data[].attributes.headline
Нововавилоньське або Халдейське царство

# data[].attributes.subject
Нововавилоньське або Халдейське царство

# data[].attributes.body
Постало Нововалинонське царство приблизно 626 року до н. е., на а землях Дворіччя, Сирії, Фінікії, Палестини та Аравії.
Піднесення відбулося за правління Навуходоносора ІІ.
Халдейське царство було наймогутнішим у всій західній Азії, а Вавилон - найбільшим містом.
За наказом Навуходоносора ІІ в місті були збудовані ворота богині Іштар, храм бога Мардука та висячі сади Семіраміди - одне із семи чудес світу. Цар велів побудувати їх для своєї дружини, що тужила за Батьківщиною.
У шостому столітті до н. е. Халдейське царство не зуміло протистояти більш сильнішому ворогу - персам, які захопили державу.

# data[].attributes.body
Приблизно через 1000 років після Хаммурапі виникла нова імперія в Месопотамії. Вона була заснована народом під назвою Ассирійці, які жили на півночі біля річки Тигр. Ассирія мала родючі долини, які приваблювали зовнішніх загарбників. Для захисту своєї землі ассірійці створили велику армію. Близько 900 року до нашої ери вони почали захоплювати решту Месопотамії.
Ассирійці вирізнялися войовничістю. Їхнє військо складалося із професійних воїнів.
Столицею держави було місто - Ніневія.
Піднесення Ассирія здобула за Тіглатпаласара ІІІ, який захопив Урарту, Сирію, Фінікію, Мідію та Вавилонію.
Також Ашшурбаніпала, який заснував в Ніневії н айбільшу бібліотеку, де вченими було виявлено унікальні таблички з давніми текстами.
Однак дуже скоро народи, які поневолила Ассирія підняли повстання.
У сьомому столітті до нашої ери Ассирія занепала.

# data[].attributes.body
Приблизно у 550 р. до н. е. під владу Персії потрапили землі: Малої Азії, Вірменії, Середньої Азії, Сирії та Єгипту.

# data[].attributes.body
Шумерські міста-держави втратили владу, коли вони були завойовані чужинцями.
З часом конфлікти послабили шумерські міста-держави. Вони стали вразливими до атак зовнішніх груп, таких як Аккадці з Північної Месопотамії. Царя аккадців звали Саргон Великий. В 2340 р. до н.е. Саргон завоював всю Месопотамію. Він заснував першу в світі імперію. Імперія - це група багатьох різніх землель під одним володарем. Імперія Саргона проіснувала понад 200 років до того, як впала від руки загарбників.

# data[].attributes.body
На початку 2 тисячоліття до н. е. Месопотамію захопили кочові племена скотарів. Вони створили державу зі столицею у Вавилоні. Назва міста в перекладі означає «ворота бога». Розквіт Вавилона пов’язують з правлінням царя Хамурапі ( 1792 - 1750 рр. до н. е. ).
У рік сходження Хаммурапі на престол Вавилонія була невеликою державою, до якої входило кілька міст в радіусі 80 кілометрів навколо Вавилона — Сіппар, Кіш, Кута, Борсіппа, Дільбат і Марад. Як і більшість царів Межиріччя того часу Хаммурапі розпочав своє правління з відміни усіх боргів підданих і перші кілька років займався розбудовою і укріпленням міст. Починаючи з 1785 року до н. е., сьомого року свого правління, він, спираючись на військовий союз із Верхньомесопотамським царем Шамші-Ададом I, вів успішні війни із царствами Ніппур, Маргіум, Ларса і за 2 0 років зумів підкорити всю Південну Месопотамію. По смерті свого союзника Хаммурапі здійснив успішні походи на північ і в 1758 році до н. е. завоював В ерхню Месопотамію, ставши першим царем Вавилонської імперії.

Цар недремно стежив за господарським життям та збиранням податків. Відомо про його листування із чиновниками: Хаммурапі заглиблювався в найрізноманітніші справи, часом навіть такі, які стосувалися простих людей. Опікувався будівництвом храмів. Своїм іменем назвав два зрошувальних канали, побудовані за його правління: Хаммурапі - достаток і  Хаммурапі - багатство народу. Землеробство лишалося найважливішим заняттям мешканців, зерно продавали в сусідні країни. Вавилон був найбільшим торговельним центром Межиріччя.

# data[].attributes.attachment_caption
Стела з «Кодексом Хаммурапі».У верхній частині — барельєф, на якому Хаммурапі (зліва) слухає бога сонця і світла Шамаша, Луврський музей, Париж

# data[].attributes.headline
Кодекс Хамурапі

# data[].attributes.subject
Кодекс Хамурапі

# data[].attributes.body
Проте увічнив своє ім’я Хаммурапі тим, що
уклав перший відомий в історії збірник законів в 1757 р. до н. е. , чим закріпив принцип презупції невинуватості. В місті Сіппар був установлена чорна базальтова стела зі 282-а статтями законів з різних галузей права — цивільного, трудового, кримінального, кримінально-процесуального та сімейного. Закони були вибиті клинописом на обох сторонах стовпа на класичному вавилонському діалекті аккадської мови, а у верхній частині стовпа був зображений сам Хаммурапі, що стоїть в молитовній позі і отримує закони з рук бога сонця Шамаш. Вони збереглися до нашого часу.

За законами Хаммурапі все населення Вавилонської держави було поділено на три групи: повноправних громадян -власників тих, хто отримував знаряддя праці та землю на умовах, що працюватиме на державу (мушкенуми) а також рабів.
В «Кодексі Хаммурапі» були узагальнені і систематизовані правові норми, які мали традиційну для того часу направленість на суворість покарання.
В законах Хаммурапі широко застосовувався принцип «око за око»: порушник мав компенсувати втрати потерпілого і своїм життям відповідав за життя вільної людини, навіть якщо це не було навмисне вбивство. Цей принцип особливо практикувався у випадку завдання каліцтв, хоча можна було відбутись штрафом, якщо соціальний статус звинуваченого був досить високий.
Незважаючи на те, що «Кодекс Хаммурапі» встановлював нерівну відповідальність перед судом в залежності від суспільного і станового положення звинуваченого, основним принципом правосуддя був принцип його невинуватості доки в суді не доведене зворотнє.
Через 600 років після набігу війська царства Елам на Вавилонію стела з «Кодексом Хаммурапі» була перенесена в місто Сузи в якості трофею, де й була знайдена в 1902 році археологічною експедицією Жака де Моргана.
Аналогічні базальтові стели були свого часу також встановлені в інших містах Вавилонії і їх археологи знайшли в Сузах, Ніппурі та Есагілі. 37 із 282 статей «Кодексу Хаммурапі» були стерті ще в давнину і їх вдалось відновити за копіями закону, які збереглись у вигляді глиняних табличок.
Закони - це приписи, обов'язкові для виконання всіма людьми або певною групою людей для того, щоб регулювати відносини в громаді, державі.

# data[].attributes.headline
Фрагменти законів царя Хамурапі

# data[].attributes.subject
Фрагменти законів царя Хамурапі

# data[].attributes.body
«Якщо чоловік звинуватив іншого чоловіка у вбивстві, але не викрив його, то обвинувач мусить бути вбитий.
Якщо чоловік вкрав майно бога чи палацу, чоловік мусить бути вбитий, і той, хто крадене з його рук отримав, теж має бути вбитий.
Якщо чоловік стіну не свого будинку проломив, перед проломом цим його повинні
вбити й закопати.

Якщо чоловік для роботи на своєму полі найняв працівника й дав йому зерно для посіву, а також волів і зв’язав договором про обробіток поля, то, якщо той працівник насіння та корм вкрав і в його руці вкрадене було виявлено, йому повинні відрубати руку.

Якщо син вдарив батька, йому слід відрубати руку».
«Якщо чоловік не зміцнив греблю на своїй землі і вода прорвала греблю, затопивши поля сусідів, він має відшкодувати сусідам збитки. Якщо йому нема чим пла-
тити, слід продати все його майно та його самого, а отримане срібло хай сусідирозділять між собою.

Якщо чоловік має борг і продав за срібло чи віддав у боргове рабство чи свою дружину, чи сина, чи дочку, то вони повинні служити в домі їхнього покупця або
позикодавця 3 роки, на четвертий рік їх мають відпустити на волю. Якщо раба чи рабиню він віддав у боргове рабство, то їх може бути продано за срібло»
«Якщо чоловік осліпив око синові іншого чоловіка, то має бути осліплений сам.

Якщо око мушкенуму він осліпив чи кістку мушкенуму зламав, він повинен від-
важити 1 міну срібла.

Якщо хтось осліпив око чи зламав кістку раба чоловіка, він повинен сплати-
ти половину його ціни».

# data[].attributes.body
Найдавніших мешканців Дворіччя називають шумерами, а територію, яку вони заселяли - Шумером. Їхні поселення відомі від 4 тисячоліття до н. е. Уся територія Шумеру була втричі менша за Єгипет.

Громаду тут очолював верховний правитель-жрець, який прагнув одночасно бути й військовим вождем. Тому шумерський храм - то не лише центр поселення, а й центр формування держави. При храмах зберігалися запаси продовольства на випадок неврожаю або стихійного лиха. Своїм головним богам шумери будували храми у вигляді багатоярусних східчастих споруд - зикуратів.
Багатства Шумеру приваблювали сусідів. Тому від 3 тисячоліття до н. е. свої поселення, розташовані здебільшого на пагорбах, шумери почали обносити мурами.
Кожне місто, у якому мешкало до 40-50 тис. жителів, мало свої органи управління й нікому не підкорялося. Так постали перші міста-держави. Міста об’єднувалися у військові союзи. Найдавнішим містом у Шумері вважають місто Еріду. Неподалік нього розташовувалося місто Ур.
Були ще міста Ларса, Лагаш, Урук і Ніппур.
Одним з найвизначніших винаходів шумерів є
писемність, яку запозичили інші народи Західної
зії, пристосувавши до своїх мов. Писали шумери
загостреною паличкою по сирій глині знаками,
схожими на клинки. Так виникло клиновидне
письмо, або клинопис.
У шумерів існували школи («будинки табличок»), де учні навчалися письма, лічби, читання, астрономії, географії, музики та співів, медицини та релігійних ритуалів. Шумери знали чотири математичні дії, уміли знаходити квадратний та кубічний корені, обчислювати площу, винайшли систему дробів. Вони встановили, що рік складається з 365 діб, і поділили його на 12 місяців. Мали єдину систему мір і ваги.
Вважають, що шумери винайшли колесо та гончарний круг, першими навчилися виплавляти бронзу.

# data[].attributes.body
У Південно-Західній Азії протікають річки
Тигр та Єфрат. Країну, розташовану в середній
та нижній течії між цих річок, давньогрецькі
географи називали Межиріччам (грецькою - Месопотамія). Усе Межиріччя за природними умовами поділялося на дві частини: Верхнє та Нижнє (Дворіччя). Якщо Верхнє Межиріччя - це пагорби й степи, то Дворіччя - рівнина, утворена наносами мулу Тигру та Єфрату.
Палюче сонце перетворювало зволожений шар землі на глиняну кірку вже за декілька кроків від річки. Справжнім лихом для мешканців були бурхливі повені, унаслідок яких утворювалися озера й болота. Тож, аби
вирощувати хліб, люди мусили навчитися відводити воду, коли був її надлишок, та зрошувати лани під час спеки.
Надра Дворіччя були багаті на поклади руд різних металів та родовища срібла.
Жителі Дворіччя вірили, що саме з глини боги створили людину.