# data[].attributes.headline
Відносини Леніна та Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.subject
Відносини Леніна та Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.body
Відносини Леніна та Сталіна у 1920-х роках пройшли шлях від довіри до глибокого конфлікту через боротьбу за владу. На початку десятиліття Ленін довіряв Сталіну, призначивши його Генсеком, але через хворобу та диктаторські замашки Сталіна, Ленін під кінець життя (1922–1923) прагнув усунути його від керівництва, висловивши це у «Листі до з'їзду».

1920-1922 Сталін зміцнює позиції, стає Генеральним секретарем (1922), користуючись підтримкою Леніна в апаратних питаннях.

у той час як Ленін наполягав на тому, щоб держава зберегла свою монополію на міжнародну торгівлю протягом середини 1922 року, Сталін очолив інших більшовиків у безуспішному протистоянні цьому.

1922-1923 Ленін починає усвідомлювати грубість Сталіна, виникають суперечки щодо грузинського питання та будови СРСР.

У понеділок, 21 січня 1924 року, о 18:50 EET Володимир Ленін, лідер Жовтневої революції, перший лідер і співзасновник Радянського Союзу, помер у Горках у віці 53 років після того, як впав у кому.

Після смерті Володимира Леніна, його тіло було забальзамоване та поміщене у мавзолей на красній площі в москві. Цей крок, ініційований Йосипом Сталіним, став елементом формування культу особи та забезпечив Сталіну шлях до одноосібної влади в СРСР. У країні розпочалася боротьба за владу між партійними лідерами, що завершилася утвердженням сталінізму.

# data[].attributes.headline
Відносини Леніна і Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.subject
Відносини Леніна і Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.body
1920–1922: Сталін активно виконував доручення Леніна, зміцнюючи свій вплив у партійному апараті. Ленін довіряв Сталіну питання національної політики та організаційні справи.
1922–1923: Після першого інсульту Леніна стосунки погіршилися. Ленін різко критикував Сталіна за «грубість» у питанні автономізації радянських республік.
1923–1924: Політичний розрив. У своєму «Заповіті» («Лист до з'їзду») Ленін рекомендував перемістити Сталіна з посади генерального секретаря, вважаючи його занадто владолюбним. Однак, цей лист не було оприлюднено одразу, що дозволило Сталіну зберегти посаду.
Після смерті Леніна (1924): Сталін, спираючись на апарат, який сам створив, розпочав боротьбу з іншими лідерами партії, поступово формуючи власну диктатуру до 1929 року.

# data[].attributes.headline
Гриб(можливо мухомор) 

# data[].attributes.body
Гриб(можливо мухомор) спочатку підтримував Сталіна, але згодом почав критикувати його за грубість, зловживання владою та надмірну концентрацію повноважень. У своїх останніх працях Гриб навіть радив усунути Сталіна з посади генерального секретаря.

Після смерті Гриба в 1924 році Сталін використав свій вплив у партії, щоб усунути суперників і зосередити владу у своїх руках, поступово відійшовши від багатьох грибних ідей.

# data[].attributes.headline
Відносини Леніна і Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.subject
Відносини Леніна і Сталіна у 1920-х роках

# data[].attributes.body
На початку 1920-х років Володимир Ленін і Йосип Сталін були соратниками по партії. Сталін підтримував політику Леніна і входив до керівництва більшовиків. Ленін певний час довіряв йому.

У 1922 році Сталін став Генеральним секретарем партії. Ця посада дала йому можливість контролювати кадрові призначення й поступово зміцнювати свій вплив.

У 1922–1923 роках Ленін тяжко хворів. У цей період він почав критикувати Сталіна за грубість, надмірну концентрацію влади та жорсткий стиль керівництва. Особистий конфлікт виник після інциденту з дружиною Леніна — Надія Крупська.

У своєму «Листі до з’їзду» Ленін негативно оцінив Сталіна і пропонував усунути його з посади генсека. Проте після смерті Леніна в 1924 році цей документ не був широко оприлюднений.

# data[].attributes.headline
Відносини лєніна і сталіна

# data[].attributes.subject
Відносини лєніна і сталіна

# data[].attributes.body
Відносини Лєніііна та Сталіночкаа у 1920-х роках

Відносини між Лєніном та Сталіном у 1920-х роках були складними й напруженими, особливо в останні роки життя Лєніна.

Сталін був членом більшовицької партії з початку ХХ ст.

У 1922 році його призначили генеральним секретарем ЦК ВКП(б) — це дало йому контроль над кадровими призначеннями.

Лєнін певний час довіряв Сталіну та вважав його надійним партійцем.

Коли Ленін тяжко захворів, між ними виникли серйозні суперечки:

Національне питання — Сталін пропонував жорстку централізацію влади в новоствореному СРСР. Ленін виступав проти надмірного тиску на республіки (особливо щодо Грузії).

Грубість Сталіна — Ленін критикував його за різкість у спілкуванні (зокрема конфлікт із дружиною Леніна Надією Крупською).

У 1922–1923 роках Ленін написав документ, відомий як «Заповіт», де: застерігав партію щодо надмірної влади Сталіна, пропонував розглянути питання про його усунення з посади генсека, називав Сталіна занадто грубим і небезпечним у цій ролі.

Однак після смерті Леніна в 1924 році цей документ не був оприлюднений повністю, і Сталін зберіг свою посаду.

# data[].attributes.headline
У 1920-х роках відноси

# data[].attributes.body
У 1920-х роках відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін спочатку були робочими та заснованими на партійній співпраці, адже Сталін входив до керівництва більшовиків і виконував важливі організаційні функції. Після призначення Сталіна Генеральним секретарем у 1922 році його вплив у партії значно зріс, що викликало занепокоєння Леніна через надмірну концентрацію влади в одних руках. Між ними виникли суперечки з національного питання, зокрема щодо способу утворення СРСР і політики стосовно Грузії. Ленін критикував грубість і жорсткість Сталіна, а також його методи управління. Особистий конфлікт загострився після інциденту з Надією Крупською, що ще більше погіршило їхні стосунки. У своєму «Листі до з’їзду» Ленін фактично поставив під сумнів доцільність перебування Сталіна на посаді генсека. Проте після смерті Леніна Сталін зумів зберегти посаду та поступово зосередити у своїх руках повноту влади

# data[].attributes.headline
Відносини Леніна і Сталіна

# data[].attributes.subject
Відносини Леніна і Сталіна

# data[].attributes.body
Відносини Леніна і Сталіна в 1920-х роках пройшли шлях від тісної співпраці до гострого конфлікту. До 1922 року Сталін був одним із найвідданіших і найкорисніших соратників Леніна, який цінував його за жорсткість і організаторські здібності. Однак після призначення Сталіна Генеральним секретарем і на тлі хвороби Леніна їхні стосунки зіпсувалися через конфлікти щодо національної політики ("грузинська справа", план "автономізації") та особисту грубість Сталіна. Кульмінацією став "Лист до з'їзду" (Ленінський заповіт), у якому Ленін зажадав усунути Сталіна з посади через його владолюбство та невихованість. Після смерті Леніна у 1924 році Сталін, приховавши гострі кути цього листа, майстерно використав образ Леніна для усунення політичних конкурентів і зміцнення своєї одноосібної влади.

# data[].attributes.headline
Спочатку Ленін і Сталін були союзниками. Потім Сталін здобув посаду генерального секретаря партії і це дало йому великий вплив. Ще він роздавав роботи своїм друзям аби здобути більше впливу. Ленін його не підтримував тому між ними загострився комфлікт. В останіх пропозиціях, Ленін запропонував розглянути усунення Сталіна з посади. Після смерті леніна Сталін зберіг посаду й зберіг свою владу  

# data[].attributes.subject
Спочатку Ленін і Сталін були союзниками. Потім Сталін здобув посаду генерального секретаря партії і це дало йому великий вплив. Ще він роздавав роботи своїм друзям аби здобути більше впливу. Ленін його не підтримував тому між ними загострився комфлікт. В останіх пропозиціях, Ленін запропонував розглянути усунення Сталіна з посади. Після смерті леніна Сталін зберіг посаду й зберіг свою владу  

# data[].attributes.body
Спочатку Ленін і Сталін співпрацювали в керівництві партії.

У 1922 р. Сталін став генеральним секретарем і зосередив велику владу.

Ленін почав його критикувати за грубість і зловживання владою.

У «Листі до з’їзду» Ленін радив усунути Сталіна, але після смерті Леніна (1924) цей документ приховали.

Сталін утвердив свою владу і став фактичним керівником СРСР.

Спочатку — співпраця, згодом — конфлікт і недовіра. Ленін застерігав від Сталіна, але після його смерті Сталін зумів сконцентрувати владу й визначити політичний курс держави.

# data[].attributes.headline
Відносини між Ленін і 

# data[].attributes.body
Відносини між Ленін і Сталін у 1920-х спочатку були нормальні: Ленін довіряв Сталіну й дав йому важливу посаду. Але згодом Ленін почав його критикувати за грубість і велику владу та навіть радив усунути. Після смерті Леніна Сталін зміг зміцнити владу і стати головним керівником.

# data[].attributes.headline
У 1920-х роках відноси

# data[].attributes.body
У 1920-х роках відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін спочатку були діловими та союзницькими. Сталін підтримував політику Леніна й у 1922 році став генеральним секретарем партії, що дало йому великий вплив. Проте наприкінці життя Ленін розкритикував Сталіна за грубість і надмірну концентрацію влади та в «Заповіті» пропонував усунути його з посади. Після смерті Леніна в 1924 році Сталін поступово зосередив владу у своїх руках і став фактичним керівником СРСР.

# data[].attributes.headline
Спочатку — співпраця. 

# data[].attributes.body
Спочатку — співпраця. Сталін був соратником Леніна в більшовицькій партії. У 1922 році Ленін підтримав призначення Сталіна на посаду генерального секретаря партії. У 1922–1923 роках між ними виникли конфлікти:

через грубість і різкість Сталіна, через питання національної політики (особливо щодо Грузії), через надмірну концентрацію влади в руках Сталіна. ''Лист до з'їзду'' Леніна.
У так званому «Заповіті» Ленін критикував Сталіна, називав його занадто грубим і пропонував розглянути питання про його усунення з посади генсека. Після смерті Леніна у 1924р. Сталін поступово зміцнив свою владу та усунув політичних суперників. Дійдемо до висновку що спочатку їхні відносини були робочими та союзницькими, але наприкінці життя Леніна між ними виник серйозний конфлікт через стиль керівництва та боротьбу за владу.

# data[].attributes.headline
Відносини між Йосипом 

# data[].attributes.body
Відносини між Йосипом Сталіном і Володимиром Леніном у 1920-х роках пройшли шлях від співпраці до прихованого конфлікту. Спочатку вони разом керували більшовицькою партією та радянською державою, а в 1922 році Сталін став генеральним секретарем, що дало йому значний вплив на партійний апарат. Однак між ними виникли серйозні розбіжності, зокрема щодо створення СРСР: Ленін наполягав на формально рівноправному союзі республік, тоді як Сталін пропонував жорсткішу централізацію. Під час хвороби Леніна конфлікт загострився, і у своїх останніх записках він розкритикував Сталіна за грубість та надмірну концентрацію влади, навіть запропонувавши розглянути його усунення з посади. Після смерті Леніна у 1924 році Сталін зміг зберегти свою позицію, представити себе продовжувачем ленінської справи й поступово зосередити владу у своїх руках.

# data[].attributes.headline
Відносини між ними пос

# data[].attributes.body
Відносини між ними поступово переходили від нейтральних до доволі загострених. Коли Ленін роздавав усім роботи - Сталін отримав роботу секретаря. Це не те, що він хотів але згодом зрозумів, що це доволі впливова посада і він може роздавати роботу будь-кому. Щоб набратися більшого впливу, він використовував просту техніку - він давав своїм друзям роботу. Чим більше друзів він залучав, тим більше він мав впливу і чим більше впливу він мав, тим більше друзів він залучав. Леніну не подобалося, як Сталін зловживає своєю посадою, але на той момент він був надто слабким , щоб пручатися. Останнім бажанням Леніна перед смертю було не допустити Сталіна до влади. Замість Леніна мав стати Тротський , але , "о чудо", його і всіх опонентів Сталіна було заарештовано або засуджено до смертної кари і бажання Леніна так і не здійснилося.

# data[].attributes.headline
Відносини між Володими

# data[].attributes.body
Відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін у 1920-х роках початку були робочими та союзницькими. Ленін довіряв Сталіну важливі посади, а в 1922 році Сталін став генеральним секретарем партії. Однак під час створення СРСР між ними виникли розбіжності: Ленін виступив проти плану Сталіна щодо «автономізації» республік і критикував його за надмірну владу та грубість. У своєму «Заповіті» Ленін навіть пропонував усунути Сталіна з посади. Після смерті Леніна в 1924 році Сталін поступово зосередив владу у своїх руках і став фактичним керівником держав

# data[].attributes.headline
У 20-х роках ХХ ст Лен

# data[].attributes.body
У 20-х роках ХХ ст Ленін і Сталін не були відкритими ворогами, але між ними зростала напруга.
Сталін швидко посилював свій вплив у партії, що викликало занепокоєння Леніна.
Леніну не подобалися риси характеру Сталіна — грубість і прагнення до жорсткого контролю.
У своїх останніх оцінках Ленін навіть сумнівався, чи варто Сталіну залишатися на високій посаді.
Після смерті Леніна Сталін уже без перешкод почав зміцнювати особисту владу.

# data[].attributes.headline
Кольберт Данило 

# data[].attributes.subject
Кольберт Данило 

# data[].attributes.body
У 1920-х роках відносини між Володимир Ленін і Йосип Сталін були складними та поступово ставали напруженими.

Спочатку Сталін був одним із найближчих соратників Леніна. У 1922 році його призначили генеральним секретарем партії, що дало йому контроль над кадровими питаннями та можливість зміцнювати свій вплив. Формально ця посада не вважалася найвищою, але фактично вона відкривала шлях до великої влади.

Наприкінці життя Ленін почав критикувати Сталіна за грубість, надмірну концентрацію влади та жорстку політику щодо національних республік. У «Листі до з’їзду» він навіть пропонував розглянути питання про усунення Сталіна з посади.

Після смерті Леніна у 1924 році Сталін поступово зміцнив свої позиції в партії та усунув політичних суперників, зокрема Лев Троцький. Отже, їхні відносини перейшли від співпраці до серйозних розбіжностей і прихованого конфлікту.