# data[].attributes.body
Vores fortolkning af fortiden er præget af vores nutid, der er det interessante.

Erindringshistorie handler ikke om, hvad der egentlig er sket, men om hvordan fortiden bruges, konstrueres, diskuteres og iscenesættes på baggrund af interesser i nutiden.

# data[].attributes.body
Erindringshistorie fokuserer på, hvordan samfundet husker og fortolker fortiden.

Erindringshistorie er et relativt nyt felt inden for historievidenskaben, hvor det netop er det faktum, at vores fortolkning af fortiden er præget af vores nutid, der er det interessante. Erindringshistorie handler nemlig ikke om, hvad der egentlig er sket, men om hvordan fortiden bruges, konstrueres, diskuteres og iscenesættes på baggrund af interesser i nutiden.

# data[].attributes.body
Det er et relativt nyt felt inden for historievidenskaben, som er at vores fortolkning af fortiden er præget af vores nutid. Erindringshistorie handler ikke om, hvad der egentligt er sket, men om hvordan fortiden bruges, konstrueres, diskuteres og iscenesættes på baggrund af interesser i nutiden.

# data[].attributes.body
Erindringshistorie fokuserer ikke på hvad der egentligt er sket, men mere hvordan fortiden bruges, konstrueres og diskuteres i forhold til nutiden og interesserne deri.

# data[].attributes.body
Erindringhistorie handler om, hvad vi vælger at glemme frem for at huske. Vi vil ofte gerne huske det gode og glemme det mindre gode.

Det er et selektivt udvalg af hvad man vælger at huske.

# data[].attributes.body
Det handler om hvordan og hvad fortiden bruges til. - hvordan den konstrueres, diskuteres og iscenesættes på baggrund af interesser fra nutiden. Vores fortolkning af fortiden er præget af nutiden. Vigtige personer er Ranke og Erslev.

# data[].attributes.body
Ifølge Inge Andriansen er nationen og religionen de to mest identitetsskabende fællesskaber i vores samtid. Det som er med til at skabe national identitet, er at man tilhører et nationalt erindringsfællesskab, altså en gruppe der deler samme fortolkning af fortiden. Mennesker kan være en del af mange forskellige erindringsfællesskaber alt afhængigt af bopæl, arbejde, køn mm.

# data[].attributes.body
Nations historie kan bidrage til at skabe en fælles identitet blandt dens borgere. Det undersøger, om grupper kan have fælles erindringer, især i forhold til historiske begivenheder, der binder dem sammen som et fællesskab.

# data[].attributes.body
Det, som er med til at skabe national identitet, er, at man tilhører et nationalt erindringsfællesskab, dvs. en gruppe mennesker, der deler fortolkning af en fortid, de opfatter som fælles.

Mennesker kan ofte være med i forskellige erindringsfællesskaber baseret på bopæl, arbejde, social klasse, familie, køn eller nation.

Kollektiv erindring handler om, at individer erindrer i fællesskab med andre og som medlemmer af en gruppe. Halbwachs mener ikke, at det giver mening at tale om personlig erindring, da han mener, at det er umuligt for individet, er erindrer uafhængigt af sin sociale gruppe

historisk erindring, der handler om ens guppes historie, for eksempel danskernes fælles erindringer om vikingerne som deres forfædre. Det er gruppens behov i nutiden, der er afgørende for, hvilke dele er fortiden der erindres, og hvilke der glemmes

Autobiografisk erindring, der er erindring at de ting, man selv har oplevet.

# data[].attributes.body
Særligt nationen og religionen er identitetsskabende fællesskaber i nutiden.

Den nationale identitet skabes af et nationalt erindringsfællesskab, hvor en gruppe individer deler samme fortolkning af fortiden.

# data[].attributes.body
I 1800-tallet begynder nationalismen at vokse frem i Europa. Folk begyndte at se sig selv som borgere i en nationalstat og man følte et fællesskab med alle andre borgere. Hertil dyrker man nationale kendetegn og man vil forsvare nationen med sit liv som indsats, hvis det er nødvendigt. I løbet af 1800-tallet producerer nationalstaterne fælles fortællinger om fortiden. 1800-tallet markerer en forandring i hvordan fortiden anvendes.

# data[].attributes.body
Med erindringshistorie har samtiden altid have en indflydelse på forståelsen af fortiden, og på den måde når man aldrig frem til den objektive sandhed om fortid.

Metoden kan være god til mange andre ting, som at forstå fælleskaber og

# data[].attributes.body
Nationen og religion er de to mest identitetsskabende fælleskaber. De er med til at skabe et erindringsfælleskab (opfatter historie på den samme måde). Bopæl, arbejde, social klasse, familie og køn kan også være med til at skabe et erindringsfælleskab

# data[].attributes.body
Man kan bl.a. arbejde erindringshistorisk ved at analysere erindringssteder, historiografi, mindehøjtider, samt kan man arbejde erindringspolitisk.

# data[].attributes.body
Der er generelt mange ting fra 2. verdenskrig som kan bruges som enrindringshistorisk "kildemateriale". Fx. dagene efter at Tyskland havde overgivet sig, blev der sendt en flok tyske krigsfanger til den danske vestkyst for at rydde minerne. Mange af dem blev sprunget da det var sindssygt springfarligt. Det er ikke noget man hører så meget om da det ikke er en stolt del af danmarkshistorien.

# data[].attributes.body
Man for et nationalt fælleskab/identitet ved at tilhøre et erindringsfælleskab. Dette er en gruppe af mennesker som har fælles religion, sprog og samme syn på fortiden.

# data[].attributes.body
Nationale erindringsfællesskaber opstår, især omkring betydningsfulde historiske begivenheder, der bidrager til en fælles national identitet.

Eksempel: Vikingetiden blev igen interessant for danskerne i 1800-tallet fordi de tabte en masse kampe og selvtilliden var lav. Det hjalp at tænke på en tid hvor danskerne var magtfulde og storslåede, i en tid hvor den danske nationalfølelse og stolthed over nationen var på et lavt punkt.

# data[].attributes.body
I 1800-tallet vokser nationalismen frem i Europa. Mennesker begyndte at se sig selv som borgere i en nationalstat. Man dyrkede nationale kendetegn og man ville forsvare nationen med sit liv som indsats. Derudover producerede nationalstaterne fælles fortællinger om fortiden i 1800-tallet.

# data[].attributes.body
Det kan være erindringshistoriens problem ikke at fokusere på, hvad der egentlig er sket, fordi man kan komme til at forholde sig til et erindringsfællesskabs egen fortælling om fortiden og deres egne opfundne traditioner, der kan være helt løsrevet fra de historiske begivenheder, som de egentlig handler om. Derfor skal man huske hele tiden at holde erindringsfællesskabets fortolkninger og budskaber op mod en historisk baggrundsviden, som man henter uden for erindringsfællesskabet

# data[].attributes.body
Når et folk deler nationalitet og religion, skaber det et stærkt erindringsfællesskab. Dvs. en gruppe mennesker, der deler en fortolkning af en fortid, de opfatter som fælles.

Den britiske marxistiske forfatter Eric Hobsbawm taler om 1800-tallet som en periode med ’invented traditions’ – på dansk opfunde traditioner, dvs. at eliten i de europæiske stater i 1800-tallet ’opfinder’ traditioner (eller opfinder en fortid) for at styrke den nationale sammenhængskraft.

# data[].attributes.body
Formålet i en erindringshistorisk forskning er det en grundtagelse, at fortolkningen af fortiden præges af nutiden. Derfor kan man også i en fortolkning af bestemte historiske begivenheder forandres i takt med forandringer i nutiden. Derfor undersøger man, hvordan og hvorfor fortolkningen af fortiden forandres. Man kan også undersøge, hvordan fortiden mindes og iscenesattes ved mindehøjtideligheder. Ved historiske mindehøjtideligheder oplaver man en iscensesat og ritualiseret fortolkning af fortiden. Det er mindehøjtideligheder for bestemte historiske begivenheder som finder sted flere gange over en lang periode. Hvilket er derfor man også kan undersøge forandringer i fortolkningen af fortiden, og hvordan denne fortolkning gives videre fra en generation til den næste

# data[].attributes.body
Formålet med at arbejde klassisk historievidenskabeligt er at finde ud af, hvad der egentligt er sket. Man forsøger i det store og hele at finde den “objektive sandhed” - også selvom man er klar over, at det aldrig kan blive tilfældet.

# data[].attributes.body
Man kan arbejde erindringshistorisk, ved at kigge på fremstillinger fra forskellige tider af bestemte begivenheder, historiografisk, erindringssteder, erindringsfællesskaber og mindebegivenheder

# data[].attributes.body
Et eksempel på et fysisk erindringssted, er Jellingestenen med billedet af Jesus.

Eksempler på erindringspolitik kan være taler, medier, lovgivning og museer.

Eksempler på erindringssteder kan være monumenter, mindebegivenheder, skolebøger, film og fiktion.

# data[].attributes.body
”Man er interesseret i kilder der er så tidsmæssigt tæt på den historiske begivenhed som muligt, for eksempel øjenvidneberetninger eller genstande”.

# data[].attributes.body
Individer erindre ikke alene men sammen som en gruppe. Maurice Halbwachs mener, at det er umuligt at erindre uden sin sociale gruppe. Når man har den samme nationale identitet og lever i den samme tid vil man blive en del af det samme erindringsfælleskab.

# data[].attributes.body
Nationalisme begynder at blive en stor drivkraft bag det nationale identitet over hele Europa i 1800-tallet, hvor folk begyndte at se sig mindre som et du og jeg, og mere som et vi. Det følges op med at de nye nationalstater bliver storproducenter af fælles fortællinger om fortiden, og publikum for nationens historie bliver de læsekyndige borgere.

Ifølge den britiske marxistiske historiker Eric Hobsbawm, kom der med den stigende nationalisme, "opfundne" traditioner igennem den europæiske elite for at styrke den nationale sammenhængskræft.

# data[].attributes.body
Formålet med at arbejde erindringshistorisk er at undersøge, hvordan historien bliver iscenesat på baggrund af interesser i nutiden - det er dermed ikke formålet at finde ud af sandheden om, hvordan historiske begivenheder eller perioder egentlig tog sig ud, men snarere hvordan vi vælger fortælle historien (hvilke ting husker vi, og hvilke ting glemmer vi og hvorfor?)

# data[].attributes.body
Empiri inkluderer overleverede taler, medier (aviser, tv osv.), lovgivning, museer, monumenter, mindebegivenheder, skolebøger, film og fiktion.

# data[].attributes.body
Klassisk historievidenskabelig analyse handler om at nå frem til den objektive sandhed "wie es eigentlich gewesen". Det gør vi ved, at forstå materialet og herefter være kildekritiske.

# data[].attributes.body
Formålet ved at lave erindringshistorie er undersøge hvad, der erindres og hvad der glemmes i forhold til nutidens blik på fortiden. Hertil kan fortolkningen og blikket på bestemte områder af historien også ændres igennem tiden.

# data[].attributes.body
Man arbejder erindringshistorisk ved at kigge på historieperiodiske (tidsbestemte) strømninger og erindringsfællesskaber, og uddrage hvordan og hvorfor historien fortolkes, formidles og behandles som den gør.

# data[].attributes.body
Formålet er at finde ud hvad der præcist skete i fortiden og hvorfor det skete. Her handler det om at komme så tæt på sandheden så muligt. Og der tilstræbes objektivitet. Dette gøres gennem brug af metodisk kildekritik.

# data[].attributes.body
Når man arbejder med metoden erindringshistorie, kan der opstå mange blinde vinkler. Man kan nemt komme til at forholde sig til et erindringsfællesskabs egen fortælling om fortiden og deres egne opfundne traditioner. Disse ligger ofte langt fra den historiske begivenhed, da det ikke er fra samtiden af den historiske begivenhed

# data[].attributes.body
Godt erindringshistorisk kildemateriale er typisk fremstillinger af os, bøger, film. Fx. om 2. verdenskrig, finder vi en del fremstillinger, fra forskellige tidspunkter som kan fortælle os om de samtids erindringsfælleskaber. Hvidstensgruppen, Drengene fra Sankt Petri og Flammens citron er nogle gode eksempler.

# data[].attributes.body
- Med erindringshistorisk metode prøver man ikke at finde frem så tæt på sandheden som muligt. Erindringshistorie kan derfor ikke belære folk om verdenshistorien på samme måde, eller kunne give samme indblik i historien, som historievidenskab kan.

# data[].attributes.body
Erindringshistorie fokusere ikke på hvad der er sket, men fokusere på hvordan det bliver fortolket, genfortalt og iscenesat i eftertiden. metoden er mere subjektiv, man søger ikke nødvendigvis efter den historiske sandhed. metoden er ikke oplagt til at bruge hvis man vil finde ud af hvad der præcist skete i fortiden.

# data[].attributes.body
Erindringshistorik kildemateriale er bl.a. 'erindringssteder' som fx monumenter, historiske slagmarker eller historiske personer, der har en særlig symbolsk og central betydning for et erindringsfællesskab.

# data[].attributes.body
Formålet med at lave erindringshistorie er at, som Pierre Nora også siger, er det umuligt at afdække en historisk begivenhed objektivt, da erindringshistorie er en ting. Man skal derfor tage højde for erindringsfællesskaber, og identitet for at forstå de såkaldte "erindringsbølger" (kilde 4)

# data[].attributes.body
Man kan blandt andet kigge på erindringssteder, såsom monumenter, historiske personer og historiske slagmarker. Et fysisk erindringssted er for eksempel Jellingestenen.

Derudover undersøger man hvordan og hvorfor fortolkningen af fortiden forandres. Derfor undersøger man hvordan historien er blevet skildret i skolebøger osv. Disse undersøgelser kaldes også historiografi.

En anden metode er at undersøge hvordan fortiden mindes og iscenesættes ved mindehøjtideligheder.