# data[].attributes.body
Марсель Мерль - французький теоретик міжнародних відносин, був віце-президентом Міжнародної асоціації політичних наук та Генеральним секретарем Асоціації університетів за взаєморозуміння та свободу.

# data[].attributes.headline
Народився у Сомюрі (

# data[].attributes.body
Народився у Сомюрі (департамент Мен та Луара). Тема його дисертації була присвячена процесу у Нюрберзі. З 1950 року викладав конституційне право та політичні науки в Інституті політичних досліджень у Бордо, а з 1957 до 1967 року був також директором цього інституту. Надалі перейшов на викладацьку роботу в університет Париж I (як професор факультету політичних наук) і одночасно викладав у Паризькому інституті політичних досліджень і в Національній адміністративній школі, писав статті (як репортер) для відомого французького тижневика “La Сгох”.
У 1953 році був призначений урядом Франції як експерт ООН з питань освіти і неодноразово виїжджав з цією місією до Марокко, Єгипту, країн Африки на південь від Сахари. Кавалер «Ордену за заслуги» та «Ордену Академічних пальм» (за заслуги в освіті та науці).

# data[].attributes.headline
,,Міжнародне життя,, (1963)

# data[].attributes.subject
,,Міжнародне життя,, (1963)

# data[].attributes.body
Робота Марселя Мерля ,,Міжнародне життя,, (1963)

Робота Мерля стала спробою висвітлити школи міжнародних відносин. Автор запропонував три типи концепцій міжнародних відносин: класична, марксистська, соціологічна (англо-саксонського натхнення).

Перша концепція (класична) висвітлена через узагальнення праць французьких юристів.

Друга концепція (марксистська): Мерле надає короткий опис її головних ліній і враження, які ми отримуємо від неї. Вона більше розповідає нам про головні моменти радянської внутрішньої політики теоретичної школи, яка дозволяє зрозуміти широкі контури міжнародного життя, аналіз багатьох проблем в міжнародних відносинах, а також про дебати прихильників марксистської школи.

Третя концепція (соціологічна (англо-саксонського натхнення) : У цій главі Мерль узагальнив свої ідеї щодо цього. Автор вказав, що більшість досліджень базуються на органістській моделі з двума теоріями: біхевіористській та функціоналістьській.

В своїй праці Мерль використовує різні підходи, він відходить від понять  до діючих осіб.

# data[].attributes.headline
Найбільш значущі тво

# data[].attributes.body
Найбільш значущі твори М. Мерля в області теорії міжнародних відносин: «Міжнародне життя» (1963), «Соціологія міжнародних відносин» (1974), колекція есе «Сили і ставки в міжнародних відносинах» (1985), «Дійові особи міжнародних відносин» ( 1986).

# data[].attributes.headline
Марсель Мерль для ви

# data[].attributes.body
Марсель Мерль для визначення специфіки міжнародних відносин запропонував спеціальний критерій, назвавши його «критерієм локалізації». Згідно з Мерлем, специфіка міжнародних відносин визначається як «сукупність угод або потоків, які перетинають кордони або ж мають тенденцію до перетинання кордонів». Виходячи з факту поділу світу на держави, що зберігають суверенітет над своїми територіальними кордонами, таке розуміння дозволяє як враховувати особливості кожного етапу в розвитку міжнародних відносин, так і не зводити їх лише до міждержавних взаємодій.

# data[].attributes.headline
Основні погляди

# data[].attributes.subject
Основні погляди

# data[].attributes.body
Марсель Мерль вважає, що основні напрями в сучасній науці про міжнародні відносини представлені традиционалистами - спадкоємцями класичної школи (Ганс Моргентау; Стенлі Хоффманн; Генрі Киссинджер); англо-саксонськими соціологічними концепціями бихевиоризма і функционализма (Роберт Кокс; Девід Сингер;Мортон Каплан; Девід Істон); марксистським і неомарксистскими (Підлога Баран; Підлога Суїзі; Самір Амін) течіями.

# data[].attributes.headline
Види діяльності

# data[].attributes.subject
Види діяльності

# data[].attributes.body
М. Мерль займався аналізом міжнародних конфліктів. В рамках політичних методів попередження і врегулювання конфліктів він пропонував розрізняти традиційні і інституційні методи. На його думку, найпоширенішими методами у вирішенні конфліктів є переговори, використання послуг третьої сторони і посередництва. Сюди ж слід додати метод примирення. Всі перераховані методи врегулювання міждержавних конфліктів припускають звернення до «третій стороні», яка повинна розвести супротивників або полегшити досягнення ними згоди.

# data[].attributes.headline
Визнавши, що сукупні

# data[].attributes.body
Визнавши, що сукупність міжнародних відносин є системою, М. Мерль не обмежує свій аналіз дослідженням чисто міждержавних відносин. Він розглянув цю систему як комплекс всякого роду відносин або потоків, які перетинають державні кордони. Він аналізує безліч різнорідних чинників, що впливають на міжнародні відносини. Визнавши факт глобалізації системи міжнародних відносин, М. Мерль розширив останню до збігу її кордонів з міжнародним середовищем, ніж досяг універсалізації свого соціологічного методу дослідження міжнародних відносин.

# data[].attributes.headline
"Соціологія міжнародних відносин" (1974)

# data[].attributes.subject
"Соціологія міжнародних відносин" (1974)

# data[].attributes.body
У 70-ті роки ХХ століття своєю роботою «Соціологія міжнародних відносин» він заклав підґрунтя для подальших досліджень французької школи соціології міжнародних відносин.
Дослідник зазначав, що міжнародні відносини – це система, яка не обмежується лише міждержавними відносинами, а являється сукупністю угод та потоків, які перетинають кордони або мають до цього тенденцію. В якості предмету соціології міжнародних відносин він визначив соціалізацію взаємодій міжнародних акторів.

# data[].attributes.headline
М. Мерль вважав, що 

# data[].attributes.body
М. Мерль вважав, що дослідження міжнародних відносин не мають обмежуватися лише миром, війною чи міждержавними конфліктами, роблячи акцент на співпраці в міжнародних відносинах та значенні для розвитку міжнародних відносин появи нових акторів (міжнародних урядових та неурядових організацій, транснаціональних компаній).

# data[].attributes.headline
Мерль вважав, що клю

# data[].attributes.body
Мерль вважав, що ключове значення мають принципи державного суверенітету і невтручання у внутрішні справи інших держав. Інакше кажучи, мирне вирішення міждержавних конфліктів і суперечок кожен раз залежить виключно від доброї волі держав і не може бути примусовим. Ось тому ефективність традиційних методів врегулювання конфліктів має досить обмежений характер.

# data[].attributes.headline
М. Мерль взяв участь

# data[].attributes.body
М. Мерль взяв участь в обговоренні питання про правомірність використання поняття «національний інтерес» з метою аналізу або ж в якості критерію зовнішньої політики. Щоб прийти до компромісу, М. Мерль запропонував вважати спонукальним мотивом дій учасників міжнародних відносин не інтерес, а «національну ідентичність». Говорячи про «національної ідентичності», зазвичай мають на увазі мову і релігію як основу національної єдності, культурно-історичні цінності і національно-історичну пам'ять. У зв'язку з цим ключем до розуміння міжнародної діяльності США може стати історична традиція, елементами якої є ізоляціонізм «батьків-засновників» і інтернаціоналізм

# data[].attributes.attachment_link.title
[Les grands textes] Le système mondial : réalité et crise (Marcel Merle, 1978)

# data[].attributes.attachment_link.description
En 1978, Marcel Merle publie un texte sur la gouvernance internationale dans Politique étrangère, no 5/1978. Ce texte est issu de l'exposé présenté lors du colloque franco-iranien des 4 et 5 juillet 1978 au Centre d'études de politique étrangère. Il est paru simultanément dans la Revue de Relations internationales publiée par le Centre des hautes études internationales de l'Université de Téhéran.