# data[].attributes.headline
אביגיל עוזי / ידיעות אחרונות-חברה וקהילה

# data[].attributes.subject
אביגיל עוזי / ידיעות אחרונות-חברה וקהילה

# data[].attributes.body
בחרתי בתמונה של אביגיל עוזי, בה מוצג אמיר קליין, בן 68, המתגורר בהוסטל של אקי"ם מעל 30 שנה.      הסיבה הראשון שגרמה לי לבחור בתמונה הזו היא שהתמונה פשוט עושה נעים לנפש. האופטימיות שמוקרנת ממנה היא שינוי מרענן מאוד מהסבל והעוולות שראיתי בתמונות האחרות ושאנחנו חשופים אליהם ביומיום שלנו.
הדבר השני שגרם לי לבחור בתמונה היא ההימצאות שלה בקטגוריית "חברה וקהילה" והחיבור הישיר שלה לעבודה שלנו בבית הספר. אנו בית ספר הנושא את את דגל החברתיות והתרומה לקהילה ובשנה שעברה התחלנו במגמה פרויקט של תמיכה ועבודה עם עסקים חברתיים.
מבחינת התמונה עצמה מאוד אהבתי את הצבעים החזקים (החולצה האדומה, המעדר הצהוב וצמחים הירוקים) המבליטים את מושא התמונה על הרקע האפור.
השאלה שהייתי שואלת את הצלמת היא מה הקשר שלה למקום ולדמות? האם זהו קשר אישי? והאם היה מסר מסוים שאותו רצתה להעביר?
מגישה: צליל זיו

# data[].attributes.headline
יובל חן / עבור ידיעות אחרונות - בלסינג אפריפה

# data[].attributes.subject
יובל חן / עבור ידיעות אחרונות - בלסינג אפריפה

# data[].attributes.body
התמונה משדרת עוצמה, פריצת גבולות עד כדי שבירת מוסכמות.
המצולם, בלסינג אפריפה, בן להורים מגאנה שנולד וגדל בישראל, זכה באליפות העולם לנוער בריצת 200 מטר. הוא הנער הרביעי בהיסטוריה שרץ מתחת ל־20 שניות בריצה זו.

האופן שבו בחר הצלם ליצור את האפקט העוצמתי הוא על ידי צילום מזווית נמוכה ועם הרקע של השמיים שמייצר ניגודיות קיצונית ביחס לצבע העור של המצולם.

שאלה לצלם - מה באמת רצית לשדר באמצעות האופן בו צילמת את הספורטאי ואיך לדעתך הצופים באמת תופסים את זה?

# data[].attributes.headline
טבע וסביבה- בודדות תמונתו של יאיר גיל

# data[].attributes.subject
טבע וסביבה- בודדות תמונתו של יאיר גיל

# data[].attributes.body
התמונה "בודדות" צולמה על ידי בן של חברתי יעל, ונשלחה אלי עוד לפני התערוכה, חשבתי לי שהיא ראויה להיות מוצגת ו...לא דמיינתי שגם תזכה במקום הראשון.
התבוננות בתמונה לוקחת אותי למסע מעגלי במנעד של רגשות, תחילה חיוך גדול, אחכ פליאה על התזמון ולכידת הרגע, חשש מהתופעה של השתלטות חזירי הבר במרחבים ציבוריים, סקרנות לגבי הרגע שאחרי הצילום וכמיהה לצפות גם בו, ושוב חיוך כשאני חוזרת להבעת פניו של חזרזיר תינוק שמחפש חברה.
כנושא לדיון הייתי מעלה את שאלת הקומפוזיציה וכיצד היא משפיעה על התחושות שלנו כצופים, האם התאורה וגודל הפריים מחזקים או מחלישים את התחושות האלו.
כמו כן הייתי מתייחסת לשלוש נקודת מבט, לזו של הצופה בהשוואה לאובייקטים המצולמים, לידע הנוסף שיש לו בהשוואה אליהם, וכמובן לכל אחד מהאובייקטים ונקודת מבטו.
מגישה- נגה סטולר

# data[].attributes.headline
פיגוע הירי בתל אביב

# data[].attributes.subject
פיגוע הירי בתל אביב

# data[].attributes.body
התמונה מביאה את הסיפור הישראלי בצל פיגועי הטרור, החיים ב"בועה התלאביבית" מול המציאות של הפיגוע, זה גם מה שתפס את תשומת ליבי בתמונה - הניגודיות. בתמונה יש שני נושאים, הנושא הצבאי הלוחם מול הנושא האזרחי הממשיך בשגרת חייו בצל האירוע. הייתי מביאה את התמונה לכיתה ושואלת את התלמידים על הקומפוזיציה, על המשמעות של לכידת תמונה דוקומנטרית ברגע אחד, על זוויות הצילום, גודל הפריים והתאורה. השאלה שהייתי מפנה ליוצר היא האם במחשבה הראשונית הוא הרגיש שהזוג פוגע בתמונה שהוא מנסה לצלם- נכנס לו לפריים, או שדווקא חיכה עד שתעבור דמות שתשבור את התחושה הצבאית.
מגישה: שרון שוחט

# data[].attributes.headline
תמונה מתוך עדות מקומית- גיא אלוני

# data[].attributes.subject
תמונה מתוך עדות מקומית- גיא אלוני

# data[].attributes.body
התמונה שאני בחרתי היא תמונתו של גיא אלוני. על מנהג תרנגול כפרות במאה שערים.
התמונה מספרת סיפור שבו ילדים רודפים אחרי התרנגולות כמו משחק מצד אחד מצד שני בצורה כמעט חסרת אכפתיות.
בעיני הנושא החברתי שעולה הוא נהגי הדת. פעולות מוסר. נכון מול לא נכון, מנהגי קודש וכו.
הדבר שהעלה את תשומת ליבי הוא כמובן השימוש בשחור לבן. מעיין השטחה של המציאות מצד אחד מצד שני זה גם מדגיש את הפעולה ואת הכאילו נונשלנט שהדמות עושה את הפעולה. אין פה דם, אין הבעות ואין הדגשה של משהו ספציפי אבל לכן זה ככ חזק-האי אכפתיות של הדמויות אל מול ההתעללות המשמעותית שקורת בפריים. הסיגריה בזווית הפה (שלא ממש ברור אם זאת סיגריה או לא) וכו.
מבחינה חינוכית הייתי מדבר על מנהגים תרבותיים, על נכון לא נכון ועל היכולת לחשיבה ביקרותית.
שאלה ליוצר- למה דווקא את הפעולה הזאת. למה צילמת את הדמות הספציפית הזאת )שכאילו עומדת מחוץ לפעולה) וכמובן למה שחור לבן.
מגיש : עטר קרן

# data[].attributes.headline
תמונת השנה של איתי רון - הלווית קנייבסקי ז"ל

# data[].attributes.subject
תמונת השנה של איתי רון - הלווית קנייבסקי ז"ל

# data[].attributes.body
עוררה בי השראה ההקבלה הקונטטיבית של חרדים בלוויה לעורבים היושבים על צמרת עץ עירום. הצילום מזווית נמוכה והרבדים של האובייקטבים בצילום מייצרים תמונה מסקרנת המעוררת דמיון אצל הצופה.
אני הייתי לוקח את התמונה לכיוון דיון על "הצופה מהעץ", כמוטיב למעורבות ציבורית גבוהה המובילה לנוכחות בשטח הפוליטי אך הישארות במקום מרוחק וצופה.

עופר כרמל

# data[].attributes.attachment_caption
תמונה של נעם ריבקין פנטון/ פלאש 90יחידות מיוחדות של צה"ל מחפשות ברחובות תל אביב, מחבל שהרג 3 בני אדם בפיגוע ברחוב דיזינגוף. 

# data[].attributes.body
התמונה הזו מעוררת בי הרבה רגשות אבל גם את התהיה והתחושה של השבריריות של השיגרה מול הפחד הפתאומי, תל אביב מעוז הבילויים ניראית כמו במלחמה, השונות בין הרחוב, לעוברי הדרך והחיילים בעמדת הכנה. הזוית של החיילים, המבט של עוברת האורח הכל מתחבר לתחושה של משהו לא ריאליסטי, מפחיד.
דווקא תל אביב המקבלת את האחר בחיבוק ובהבנה והכלה פתאום ניראית פגועה ושברירית.
אפשר להעלות דיון לגבי מהי מציאות, איך אנו תופסים אותה, זוויות הצילום ועוד.
מגישה לימור רמו פרוסט

# data[].attributes.headline
תמונת מצעד הדגלים 

# data[].attributes.subject
תמונת מצעד הדגלים 

# data[].attributes.body
התמונה עוררה בי המון תחושות ולא יכולתי להפסיק להסתכל בה ובתמונות מאותו האירוע. מהתמונה אפשר לראות את המאבק הקיים בין שתי קבוצות האוכלוסייה השונות (יהודים וערבים). אנו רואים נער שמרסס איזה ערבייה זקנה.

הסוגיות העולות מהתמונה הן גזענות, סובלנות כלפי האחר.ת והמורכבות של החיים במדינה שלנו.

זוהי דרך מצויינת להעלות שאלות קשות בהן נוכל לדון עם התלמידים והתלמידות שלנו בהקשר של מעמד, גזע, לאום וזהות.

שאלה שהייתי מפנה ליוצר.ת היא איך המאורע השפיע עליך, האם כצלם ניתן להתנתק מסיטואציות רגשיות מורכבות או שזה לא אפשרי כשמגיעים לאירוע בעל רמה כזו של אלימות?

שאלה שאני שואל את עצמי היא האם אני מתבונן בתמונה ללא הרף כי היא מאשררת את תפיסת עולמי? היא מחזקת את הדעות הקיימות שאני מחזיק בהן או שהיא מושכת אותי בגלל שהיא פשוט מייצגת מצב קיצון שלא רואים בכל יום.

כתב: מתן רצבי.