# data[].attributes.headline
משימת ציורי ילדות- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.subject
משימת ציורי ילדות- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.body
זו היתה משימה מענינת במיוחד. התחלתי במורים, אולי כי זה יותר פשוט מבחינה רגשית. צירתי סירה בים. אני מרגישה שהידע והאמונה שהחדירו לי המורות והמורים בכל שנות לימודי נתנו לי בסיס איתן ביהדות וכלים להתמודד נגד פגעי הזמן. כמו תיבת נח. גאווה יהודית ואהבת המסורת.
ייצגתי את החברים בשלושה לבבות. לכל לב יש מספר שמייצג את המקום שהחברים תופסים בליבי במשך השנים. בילדות החברים תפסו מקום עצום. מה דעתם בכלל, מה הם חושבים עלי. במשך השנים המקום שלהם בלב הולך ופוחת. יש להם חשיבות , אך המקום של המשפחה ממלא בעיקר. בנוסף, דעותיהם ומחשבותיהם מענינות אך יותר חיצוניות. את ההורים היקרים שלי ייצגתי בציור של ספה. להגיע לאמא ולהתפנק... חינוך נוח, אוהב ומקבל וגם שומר. את עצמי ייצגתי בציור של חיצים ונר. במהלך השנים ההסתכלות נהיית יותר פנימה אל הניצוץ האמיתי. תהליך של למידה מה חשוב יותר בחיים ובמה להשקיע. פחות בחוץ יותר בפנים. הלוואי הלאה.

# data[].attributes.headline
כלים להתמודדות עם התנהגות מאתגרת, משימת ציורי ילדות- חני יניב

# data[].attributes.subject
כלים להתמודדות עם התנהגות מאתגרת, משימת ציורי ילדות- חני יניב

# data[].attributes.body
אני בחרתי לצייר 4 ציורים שקשורים זה לזה. קודם כל ציירתי את עצמי כפרח שתמיד גדל וצומח. גם כשהפרח עובר ממקום למקום במהלך השנים הוא צריך ללמוד להסתגל ולגדול לפי תנאי השטח. יש תקופות של צמיחה מהירה ויש תקופות איטיות יותר והכל מושפע מהתנאים מסביב וגם כמובן החוזק של הפרח. הפרח זקוק ל3 דברים עיקריים כדי לחיות- שמש שבעיניי אלה ההורים שנותנים לפרח חיות וכוח לגדול ולהתפתח. מים – ייחסתי למורים מלשון מה מים חיים לעולם כך תורה חיים לעולם ואני הייתי בבחינת בור סד שאינו מאבד טיפה. שמחה- מסמל בעיניי חברים. ידוע שללא יחס חיובי ושמחה גם צמחים ופרחים אינם יכולים לגדול. חברים מוסיפים שמחת חיים שהם קריטים להתפתחות הפרח ולא מספיק רק מים ושמש.
אני אישית לא התחברתי למשימה ולא מרגישה שהצלחתי לבטא את עצמי רגשית דרך הציור ומעדיפה דרכים יצירתיות אחרות לביטוי רגשי. איני רגילה לשתף מהעולם הרגשי הפנימי שלי בפורום כזה של "לוח מודעות" דיגיטלי כאשר יש לי היכרות שטחית בלבד עם המשתתפים האחרים דרך הזום. לדעתי קשה מאד וכמעט בלתי אפשרי ליצור קשר ראשוני אמיתי רגשי באמצעות מפגש מרחוק.

# data[].attributes.headline
כלים להתמודדות עם התנהגויות מאתגרות- מטלת ציור רגשות מהילדות- הדר מימון

# data[].attributes.subject
כלים להתמודדות עם התנהגויות מאתגרות- מטלת ציור רגשות מהילדות- הדר מימון

# data[].attributes.body
אתחיל ואומר כמו הרבה שכתבו כאן שהמטלה היתה מעניינת מאוד ומעוררת מחשבות, אז קודם כל תודה :)
במטלה זו התייחסתי לילדות כשנות בית הספר היסודי- גילאי 6-12, כי בחלק מהתחומים הייתי עונה מאוד שונה בהתייחס לגילאים שונים.
מורים- בביה"ס היסודי אהבתי מאוד את רוב המורות שלי, ובנוסף הייתי התלמידה המצטיינת של הכיתה שכל המורות אהבו... כך שציירתי לב ומים זורמים, כי היחסים היו טובים ואוהבים. עם חלק מהמורות היה לי אף קשר קרוב מהרגיל, למשל מחנכת שחינכה אותי 3 שנים והיינו בקשר קרוב ועד היום יש לי עבורה פינה חמה בלב וכן מס' מורות נוספות.
חברות- ציירתי נדנדה, כי הקשרים החברתיים שלי ידעו עליות ומורדות בשנים האלו, ואפילו קשה לי להסביר איך זה ייתכן בדיוק- היו שנים שהיו לי חברות קרובות והיה כייף מאוד, והיו שנים שהרגשתי פחות אהובה. ב"ה כן סיימתי את ביה"ס היסודי עם חברה טובה וקשר קרוב ולכן ציירתי סמיילי ליד הצד העליון של הנדנדה
הורים- הוריי היו ועודם מקור לאהבה ונתינה אינסופית בשבילי, ולכן ציירתי דלי שממנו נשפכת אהבה (לא רואים טוב בצילום את הלבבות..)- הם אוהבים אותי תמיד ובכל מצב וב"ה הקשר שלנו קרוב וטוב
עצמי- את זה היה לי הכי קשה לצייר האמת.. מאד התקשיתי להיזכר מה הרגשתי כלפי עצמי בשנות הילדות. לבסוף ציירתי בועת מחשבה- כי הייתי ילדה מאוד חושבת (ונשארתי כזו עד היום..) ציירתי עיניים גדולות כי אלו שנים שהייתי עסוקה בהם הרבה בלהסתכל וללמוד את העולם, וכן ציירתי מספר קוביות- כי אלו שנים שבהם התחלתי לבנות את האישיות שלי ואת מי שאני, אך זו היתה בנייה ממש ראשונית שכמובן מאוד השתנתה והתקדמה ככל שעברו השנים

# data[].attributes.headline
רגשות בילדות- אביטל נתנזן

# data[].attributes.subject
רגשות בילדות- אביטל נתנזן

# data[].attributes.body
ניסיתי להיות יחסית ספונטנית ולהתייחס לרגש הראשון שעולה לי כשאני חושבת על כל אחד מהנושאים בילדות. כלפי המשפחה היה קל ובחרתי לצייר לב (אולי הייתי צריכה להוסיף סמיילי) כי אהבתי ואני אוהבת את המשפחה שלי, והיתה לי ילדות שמחה אני חושבת. כלפי המורים לא הצלחתי לחשוב על רגש משמעותי, לכן עשיתי סימן שאלה.. היו מורות שהיו משמעותיות עבורי מאד בתור נערה, אך מהילדות פחות. כלפי עצמי אני חושבת שהייתי קצת ביקורתית והשוויתי את עצמי לסביבה, לכן בחרתי לצייר מאזניים.. הרגשתי לרוב פחות שווה מהאחרות. זה מצטרף לציור של הרגש כלפי החברה- ציירתי סולם, שההרגשה שלי בתור ילדה היתה שאני למטה יותר בעוד האחרות למעלה. כמובן שהמציאות לא היתה כך, והיו תחומים והבטים שונים, אבל בעיניים של ילדה כך הרגשתי לפעמים.

# data[].attributes.headline
רעות שוקרני- ציור רגשות ילדות

# data[].attributes.subject
רעות שוקרני- ציור רגשות ילדות

# data[].attributes.body
קצת קשה לצייר רגשות בהתייחס לילדות ולסכם אותם בציור אחד...
הורים: מה שלא אצייר לא יספיק לתאר...מהילדות תמיד היו המקום הבטוח שלי, מלא אהבה וחום. ההורים זה הבית והביטחון, קיבלו אותי כמו שאני ונתנו לי תמיד לבטא את עצמי לצד גבולות ברורים.
חברים: ציירתי את החברים בחוץ לצד בית. בילדות היינו כל הזמן עם החברים, הייתי הולכת לחברות אחרי הלימודים, היינו עושות שיעורים ועבודות ביחד ואח"כ מבלות ונהנות. היינו יוצאים הרבה החוצה מטיילים ברחבי העיר בעיקר בשבתות. היה כיף להיות עם החברות, עם כל החוויות הסודות וההרפתקאות 😊
מורים: ציירתי קווים ישרים לצד גלים, בביה"ס הייתי ילדה "טובה ירושלים" לומדת ומצליחה. היו לי מורים שפחות חיבבתי בעיקר כי היו משעממים...לצד מורים שהיו מרתקים ומעניינים ועד היום אני נהנית כשאני רואה אותם במקרה.
עצמי: ציירתי מסגרת ובתוכה קווים מעוגלים וצבעוניים. גם בילדות וגם כיום הייתי מישהי ששומרת על הכללים ונשארת לרוב במסגרת. אבל בתוך המסגרת תמיד אהבתי יצירתיות ודברים מעניינים. פעם כשראיתי ילדים שובבים יותר חשבתי שכדאי גם לי קצת לעבור על הכללים...אבל בסוף הבנתי שזאת מי שאני ומה שעושה לי טוב. 

# data[].attributes.body
אני לא כל כך מורגלת בלצייר (פיזיותרפיה וזה...) ולקח לי קצת זמן להוציא את זה לפועל. האמת כשישבתי עם ילדי שלי לצייר. קיבלתי את ההשראה.. (במציאות הצבעים יותר חיים-אבל מצלמת המחשב בחצי כח). במחשבות על הילדות שלי תמיד אני מרגישה מוצפת בחום שמחה והגנה ומעין תמימות שאני תמיד תוהה האם היא רק במחשבה הנוסטלגית שלי והאם עדיין קיימת היום בילדות.. רוב המורים וההוראה בכלל עד האוניברסיטה זכורים לי כדי משמימים וכמה מורים שבאמת נצצו עוררו בי עניין והערכה רבים זכורים לי עד היום ואפילו עזרו להוביל אותי לעשייה שלי היום. המשפחה והחברים היו ועד היום המרכז של חיי נותנים לי תמיכה ואהבה ותחושת שייכות גם כאשר לפעמים יש קשיים.

# data[].attributes.headline
סיגלית צויבל- רגשות מהעבר

# data[].attributes.subject
סיגלית צויבל- רגשות מהעבר

# data[].attributes.body
אין ספק, שתקופת הילדות הייתה מלווה בהרבה רגשות מעורבים. לא הכי שמחה לחשוב עליהם:) מבחינת ההורים לי, תמיד הרגשתי עיטוףחזק, אבא שלי נתן לי כל כך הרבה אהבה וחום, כל הזמן אמר לי שאני הילדה הכי טובה בעולם, נתן לי ביטחון עצמי שאני אצליח לכבוש את העולם.אמא שלי גם עטפה אותי אבל החושה הייתי יותר ביקורתית מאשר מלאת אהבה. במקביל הייתי תלמידה מאד קפיצות וחסרת מנוחה אז המורות לא ממש שמחו בי, כמעט כל שיעור הוציאו אותי מהכיתה והייתי ליד הדלת. התחושה הייתה מאד מסתכלת, אני זוכרת איך כל שנה מחדש הבטחתי לעצמי שהפעם אני יהיה תלמידה טובה והמורות יאהבו אותי אבל תמיד אחרי כמה שבועות לא הייתי מצליחה והייתי חוזרת להיות קפיצות ומתאכזבת מעצמי. עברתי הרבה בתי ספר בילדות כי ההורים שלי נסעו הרבה אז לא הרגשתי שחברות זה לא דבר יציב, אחת לשנתיים עברנו דירה אז תמיד הרגשתי שזה לא ברור מאליו שיש לי חברה.
אבל הסיכום אני זוכרת שתמיד אהבתי את עצמי. ידעתי שאני לא מושלמת ולפעמים אני עושה לעצמי פאדיחות בגלל הקפיציות שלי, אבל ידעתי שאני ממש טובה ותמיד יש עך מה לעבוד. בעייני זה החיבוק החזק שך אבא שלי שתמיד הבהיר לי שלא משנה מה קורה הוא תמיד מאמין בי ואוהב אותי.

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- חיה הלינגר דור

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- חיה הלינגר דור

# data[].attributes.body
כשקראתי את ההנחיות למשימה, חשבתי שאולי ייקח לי זמן לנסות ולהיזכר בתחושות מהעבר, הפתעתי את עצמי במהירות בה הדברים עלו ובתחושה האותנטית שהן השאירו.. כמה משמעות יש לשנים האלה על כל חיינו, בעיצוב תפיסותינו, במחשבות שלנו לגבי עצמנו ובסיפור שאנחנו יוצרים לעצמנו!
את ההורים ציירתי כעיגולים המקיימים חפיפה מסויימת, קצת סימביוזה אפילו, כמייצגים את התחושה שלי כילדה שעל אף היותי נפרדת הם נמצאים שם איתי בקרבה והבנה.
את החברה ציירתי כדמויות צבעוניות עולות ויורדות, מייצג את התחושה שלי במערכות החברתיות- פעמים למעלה ופעמים למטה, אך תמיד זה נמצא שם, צבעוני, מעשיר, משמח, קרוב.
את עצמי ייצגתי בלב, הרגשתי שאני נמצאת שם בשביל עצמי, קשובה לצרכים ולרצונות מגיל צעיר. בלב יש תלאי קטן תפור, כי אין מנוס משברים קטנים תוך כדי..
את המורים ציירתי כעיגול שחור, מתנשא ומנותק. לא הרגשתי שהם בעדי או לצידי וכמעט ולא היו משמעותיים עבורי..

# data[].attributes.headline
ציור רגשות- נעמי בר און

# data[].attributes.subject
ציור רגשות- נעמי בר און

# data[].attributes.body
מטלה מעניינת ומאתגרת. דרשה ממני הרבה חשיבה, העלאת זכרונות ולנסות לקשר אליהם רגשות. קשה לי לדעת בוודאות אם זו התחושה שהייתה לי בילדות או שזו התחושה שאני משייכת לזכרונות העבר. כך או כך עדיין הצריך לרכז את התחושות ולנסות לתת להם צורה...
הורי- הם הגב שלי. תמיד היו וכך הם גם היום. משהו יציב, חזק שאפשר תמיד לסמוך עליו. זה התחושה החזקה שהקנתה האהבה שלהם כלפי ללא תנאי והידיעה הברורה שתמיד יעזרו לי ככל שיש באפשרותם.
חברותי- לאורך שנות הילדות, הנערות וגם כיום. היוו כרשת תומכת. להנות יחד, לפרוק, לכאוב ולשמוח יחד. חברותי מהוות חלק בלתי נפרד מילדותי- זכרונותי ותחושותי וכמובן שגם היום הם מעטפת חשובה מאד.
מורים- הם בשבילי מקור לידע אך לא רק. מהרבה מהם למדתי תובנות חשובות לחיים. יש כמה מורות שהערכתי מאד את אישיותן ולמדתי מהן הרבה.
ואני עצמי- חשבתי הרבה מה בדיוק התחושות כלפי- כמובן שהתחושות מעורבות ומשתנות. ובסוף התייחסתי לכך כדרך- לעיתים תקופות חלקות יותר- אני מרוצה מעצמי והתקדמותי, אך בדרך כמו בדרך- יש גם חלקים פחות חלקים יותר בהם התחושת כמערבולת ופחות סלחניות.
לסיכום- מטלה מעניינת, חשובה ומאתגרת.
תודה רבה.

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- אחינעם קליין

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- אחינעם קליין

# data[].attributes.body
המשימה הייתה מעניינת מאד עבורי. בתחילה חשבתי שייקח זמן עד שיצופו הזיכרונות והרגשות ואזדקק לחשיבה רבה, אבל בפועל הרגשתי זרימה בביצוע הציורים... ניסיתי שלא להקדיש חשיבה ממושכת, אלא, לצייר את מה שעולה כזיכרון רגשי באותו רגע. שמחתי כי התחושה הכללית שעלתה בי לאורך המשימה הייתה נעימה וחיובית.
כשחשבתי על הרגשות והתחושות סביב בי"ס ציירתי מדרגות עם פרח שנפתח לאט עד שמצליח להביא את הפוטנציאל המלא שלו. המעבר לבית ספר לא היה קל עבורי ולרוב הרגשתי את המורים כמיטיבים ותומכים בתהליך ההסתגלות. הקשר היה נעים והיו לי הרבה חוויות הצלחה.
הרגשות מול ההורים קשורים בקשר הדוק למה שאני מרגישה היום- מחוברת, עטופה, אהובה... כחלק בלתי נפרד מהמעגל ציירתי גם את האחים שלי שהם, כאז ועד היום, חלק משמעותי מאד בחיי.
חברים- הרגשתי תמיד חלק מחבורה מגובשת שגדלה וצמחה יחד מגיל אפס...לרוב הרגשתי בטוחה במקום שלי ובקשר החברי שעם חלקן ממשיך עד היום.
את עצמי ציירתי ילדה שמחוברת מאד לעולם הדמיון והמשחקיות. הבעתי את עצמי הרבה דרך משחק. היו בי צדדים ביישנים כך שלא תמיד הרגשתי שאני מביאה לידי ביטוי את כל הרצונות או היכולות שלי. ציירתי את הלב שגדל כי במשך הילדות ואחר כך בבגרות עברתי תהליך של היפתחות וביטוי עצמי.

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- טובה פרץ

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- טובה פרץ

# data[].attributes.body
הרגשות והתחושות שלי מהעבר מלוות אותי בכל רגע ורגע בהווה. כשראיתי את המשימה שמחתי מאוד כי זה החזיר אותי לתקופה שזכורה לי בגדול כמשהו נעים וטוב. כשאני חושבת על המורים בבית הספר כל מורה זכור לי ברמה אחרת של קשר וחיבה. ככל שעליתי בכיתה כך הקשר עם המורים היה חזק ומשמעותי עבורי, כל מורה הביא אותי להכיר צדדים אחרים בעצמי. את ההורים ציירתי כמסגרת כי הם אלו שליוו אותי בכל החוויות ילדות שלי. הם היו מעורבים בחיים שלי במגוון תחומים והרגשתי שהם נמצאים תמיד סביבי. הם העוגן שלי והמסגרת שלי בכל חוויה מהילדות. זכרונות מחברים היו נעימים, הרגשתי שתמיד יש לי חברים וחברות קרובים, הגרשתי שאני מוקפת בחרבים טובים גם בבית ספר וגם במושב בו גדלתי. את הרגשות שלי כלפי עצמי ציירתי כים, כלפי חוץ תמיד שידרתי רוגע ושלווה מה שרוב הזמן היה, אך היו זמנים בילדות שבהם דווקא הרגשתי כמו במערבולת. לא תמיד אנשים סביבי ידעו מה הרגשתי וחשבתי באמת.  לסיכום- היה לי כיף להיזכר בתקופה יפה ותמימה של הילדות היה לי מעניין לנתח את הרגשות מזוויות שונות.

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות - דניאל דובין

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות - דניאל דובין

# data[].attributes.body
אז לי קשה מאד לזכר ברגשות שהיו לי אז אבל התייחסתי למה שקורה היום. למשל בקשר להורים עשיתי את עצמי בעיגול צהוב במרכז ומעלי הרבה שכבות הגנה שסובבות אותי. זו ההגנה שהייתה לי ויש לי עד היום מהמשפחה שלי. אני הילדה הצעירה במשפחה שתמיד מגוננים עליה, מה שהפך אותי למפונקת יותר.
בציור על הקשר עם המורים היה לי מאד קשה לזכר, הייתי תמיד מאד שקטה מול מורים אני חושבת שזה גרם לי אפילו לקפוא ולכן ציירתי את עצמי כקו ישר ללא תנועתיות והמורים סביבי במרחק, משהו מנוקר וקר.
הקשר עם החברים הוא כל הזמן משתנה ולכן בציור הוא מאד מאד צבעוני כי כל הזמן החברים אצלי משתנים ותמיד יש שינויים שפתאום הם יותר קרובים ולפעמים יש תקופות שהם יותר רחוקים אבל תמיד אני בן אדם מאד שמח וצבעוני מול החברים שלי.
והאחרון חביב מול עצמי אני רואה את עצמי כמשהו מתפתח כל הזמן, צבעונית ומשתנה וגדלה כמו הספירלה שציירתי.
העבודה מאד מעניינת ומאפשרת עומק וחשיבה. תודה רבה

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- תמר אליצור

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- תמר אליצור

# data[].attributes.body
במשימה הייתה לי לא פשוטה, להתחיל להיזכר ברגשות מהעבר. יחד עם זאת היא הייתה מעניינת, המחשבה כמה הילדות השפיעה על ההתפתחות שלי היום.
בילדותי הרגש שלי כלפי המורים היה מאד קר, הם היו עבורי דמות של העברת מידע, ולא הרבה מעבר. לעומת זאת, ההורים שלי היו הבסיס היציב שלי שנתן לי ביטחון בכל מקום ובכל מצב, ועזר לי לצמוח לאן שהגעתי. החברים היו מקום לעיתים מבלבל, הם היו מקור של כיף ושמחה, אבל לעיתים גם מקור לכאב, תסכול, מריבות שלא תמיד ידעתי איך להתמודד אתם, והרגשתי כמו במערבולת. היחס לעצמי היה תמיד רגש של אהבה, אך בילדות לא תמיד ידעתי להעריך את יכולותי וכוחותיי, ואני חשה שהאהבה לעצמי הלכה וגדלה עם השנים.

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- חנה שפירא

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- חנה שפירא

# data[].attributes.body
כשקראתי את המשימה בהתחלה חשבתי לעצמי שזה יהיה קל מאד אבל אחרי שהתיישבתי ליד שולחן עם דפים וטושים קלטתי פתאום כמה התרכזות פנימה, עומק וחשיפה זה דורש ממני.
ברגע הראשון היה בא לי פשוט למלא את הדף בצבעים. אחר כך ניסיתי לחשוב איך לעשות את זה פחות מופשט ולא הצלחתי אז זרמתי עם מה שיש...
התחלתי בהורים כי זה היה לי הכי קל. הרגשתי שהם שם בשבילי וזה התדמיין לי בצבע כחול וסגול. המשכתי אל החברים וצבעתי את הדף בצהוב בהיר. במבט לאחור אני חושבת שהקשר שלי עם החברים בתקופה הזאת היה הרבה יותר מורכב אבל כנראה בתור ילדה זה היה לי יותר ברור ובהיר.
לאחר מכן צבעתי דף צבעוני מאד של העולם הפנימי שלי כילדה שאני כל כך מתגעגעת אליו ואת הדף של המורים צבעתי בחום. אין לי זכרונות נעימים מהם.
לסיכום, הייתה זאת התנסות מעניינת אך לא פשוטה מבחינה נפשית.
ועוד אנקדוטה קטנה...
הבן שלי בן ארבע וחצי ראה את הציורים, התלהב וביקש גם

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- מור סיבק

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- מור סיבק

# data[].attributes.body
פרויד מדבר הרבה על הילדות כדבר שמשפיע על כל מי שאנחנו היום... אני חושבת שזה נכון, אבל יחד עם זאת, מודעות לכך מביאה לשינויים במי שאנחנו היום...
ציור המורים- הייתי תלמידה מצטיינת מגיל 0 ועד סיום האוניברסיטה.. לא ידעתי מה זה ציון נמוך מ-100 ולכן הוא מודגש באמצע הציור. ציירתי גם תעודה מלאה בסימון וי, ואותי יושבת תמיד בשולחן בשורה הראשונה בכיתה כדי להקשיב ולהשתתף...חביבת המורים.. אהבתי ללמוד. רציתי את זה. אף אחד לא אמר לי ללמוד בצורה כזאת והסביבה שלי שלא הייתה כזאת למדנית. היו לי כישורים הן ריאליים והן הומניים והחלטתי מרצוני ללכת עם זה עד הסוף. המורים נהנו מזה מאוד ופרגנו לי. אין לי חרטות על זה אבל ברור לי שזה הפך אותי לקצת פרפקציוניסטית...
חברים- ציירתי בית כי זה היה הבית השני שלי.. כל הילדות - נערות שלי או שביליתי אצל חברות או בבני עקיבא.. ציירתי גם פיצה וסרט כי זה  היה הבילוי האהוב שלנו.. עד היום אני בקשר טוב עם חלק מחברות הילדות האלו.. יש חברויות שלא נעלמות, גם כשהשנים חולפות.
הורים- אהבתי אותם מאוד והייתי ילדה מאוד טובה ומכבדת. אבא שלי נפטר לפני 6 שנים וזכרונות הילדות שלי איתו יפים ומעלים געגועים.
עצמי- ציירתי ילדה גבוהה כי כשהייתי בגיל הגן הייתי גבוהה יחסית לכולן ומאז נשמר לי בדימוי הגוף שאני גבוהה (למרות שבשלב מסוים כולם גבהו ואני נעצרתי והיום אני בגובה ממוצע לגמרי... =-) )..
לסיכום, אין ספק שהילדות מעצבת או גורמת לנו כבוגרים לחשוב אחרת...
נהניתי מכל ההתנסויות שנתת לנו.. הן עוזרות לעצור ולחשוב על החיים.. ולתת למחשבות ביטוי. תודה!

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.body
וואו! משימה ממש לא פשוטה ומאתגרת... מה ואיך אני זוכרת את עצמי ואת הסובבים אותי בעברי? כמה אני בוחרת לשתף ולחשוף? ובנוסף עוד דורשת יכולות ציור כלשהן..
את המורים שלי אני זוכרת כרחוקים, עם "דיסטנס", ולכן ציירתי את המורה על במה גבוהה, ליד הלוח, ואותי קטנה, במרחק, מאחורי השולחן. למרות שהייתי תלמידה טובה ומוערכת, עדיין המרחק תמיד נשמר..
את ההורים ציירתי כשאני במרכז ומסביבי לב והם מעליו. הייתי הקטנה בבית ותמיד פינקו אותי ודאגו לכל מחסורי.
את החברים ציירתי כקבוצת חברים מסביבי, שמקיפים אותי כיוון שהחברים מסניף בני עקיבא היוו קבוצה קרובה ומקיפה עבורי שנים רבות.
את עצמי ציירתי מצד אחד קופסא סגורה כי אני טיפוס סגור, ומצד שני ציירתי לב, פרח, סמיילי ופרפר שמסמלים שמחה, אהבה, ופריחה שגם הם חלק גדול ממני...
לסיכום, זו היתה התנסות שונה מהרגיל עבורי אך הראתה לי שאפשר להביע את עצמך בציור גם בלי להיות צייר דגול...

# data[].attributes.headline
ציור רגשות-דפנה ביטון

# data[].attributes.subject
ציור רגשות-דפנה ביטון

# data[].attributes.body
הרגש הראשוני והכי חזק שעלה לי מיד הוא הרגש כלפי ההורים שלי, ציירתי אותו כמעגלים חמים הסובבים אותי, מאז שהייתי ילדה ועד היום, מעניקים תחושת חום שייכות ובטחון. אח"כ חשבתי על המורים שלי לאורך השנים, וציירתי את הרגשות שלי כלפיהם כעיניים נשואות... כמובן שהיו לי כל מיני סוגי מורים, וכל מיני סוגי מערכות יחסים איתם, אבל המשותף הוא שתמיד היתה בי יראת כבוד כלפיהם. ואפילו היום, מול המורים של הילדים שלי, שרובם צעירים ממני ובעלי פחות ניסיון בהרבה מאוד תחומים, עדיין קיימת בי אותה יראת כבוד כלפיהם. מערכת היחסים הבאה שנגשתי אליה הייתה החברות, כאן כבר היה לי הרבה יותר קשה להגדיר, חשבתי על כך הרבה ובסוף ציירתי את עצמי כמעגל ובתוכו נגיעות של חברות. כמעט לא הצלחתי להיזכר ברגשות משמעותיים מהעבר בהקשר החברתי, אני חושבת שלמרות שהייתי ילדה חברותית, החברות נגעו בי באופן די נקודתי, מרכז הכובד תמיד היה הבית. מערכת היחסים שלי עם עצמי היא כמובן המורכבת ביותר, גם כאן היה לי לא פשוט, אבל מאוד מעניין, לפצח את החידה, שאלת השאלות: איך אני מרגישה כלפי עצמי. ציירתי במרכז משהו מעוגל, מלא, יציב, ומסביבו נחל פתלתל. אני חושבת שיש בי בסיס פנימי עמוק שבטוח בעצמו ואוהב את עצמו, אבל מסביב יש כל הזמן עליות וירידות, פיתולים וסיבוכים. זה משתנה לפי היום, לפי השעה, לפי החודש, לפי מזג האוויר, לפי כמות המטלות שלפני, לפי ההערכה שאני מקבלת מסביב, ולפי עוד 1001 גורמים...
בכל אופן, תודה! זו הייתה מטלה מחברת מאוד!

# data[].attributes.headline
ציור רגשות מהילדות- נעמה רמות

# data[].attributes.subject
ציור רגשות מהילדות- נעמה רמות

# data[].attributes.body
תוך קריאת המשימה עלתה והציפה אותי תחושה מסתכלת. חשתי חוסר אונים ותחושה חשופה מאד נוכח מה שנתבקשתי לבצע. חשבתי לעצמי כמה צריך להרגיש בטוח ומוגן כדי לחלוק ולשתף בזיכרונות מהעבר. ואם זו התחושה- כמה החוויות האלו יקרות ערך... הציור הראשון אליו ניגשתי זה עצמי. מבלי משים מצאתי את ידי משרטטת פסגת הר, ואת הילדה שהייתי עומדת בראשית הדרך. תמימה ומחויכת. עוד צפויה לה דרך מאתגרת, רצופת חוויות יפות וטובות, אך גם מאתגרות וכואבות. אחרי כל פסגת הר, תאסוף הילדה עוד ועוד אוצרות השייכים לה, תכונות וכישורים שתגלה אט אט ותאסוף לחיקה. לאחר מכן עברתי לציור ההורים. גם כאן עלה לי לראש מבלי מאמץ דימוי של קן. מצע נעים, מושקע, חם ותומך. מהעת בה נולדתי ועד היום אני זוכה להרגיש את זה. חוף מבטחים בתוך עולם מציף וסוער. לתיאור העולם החברתי בחרתי לצייר ים. גדלתי ביישוב עם חבורה מגובשת וקרובה. מעין להקת דגים ששוחה ביחד. כילדה רגישה מאד, היו תקופות של מערבולות וסערות, והיו רגעים של ימי קיץ שמשיים ומלאי כיף. לאורך שנות ילדותי, גיליתי את מגוון חיות הים, ולא רק את להקת הדגים עימה גדלתי. ואימצתי אליי את זכות הבחירה לאסוף בפינצטה את הלהקה המגוונת, תומכת ומדויקת לשחות איתי. כנראה לא סתם השארתי לסוף את המורים. התחלתי מלצייר מרובע נוקשה. עם הוספת כמה פסים, הפך הריבוע לחלון. סגור ומסוגר. זו חווית הילדות שלי מהמורים בהם פגשתי.  מצמצמת. לא משמעותית. עסוקה בתפל ולא בעיקר. החוויה הזו חקוקה בי היטב ומשפיעה מאד על האופן בו אני בוחרת לנכוח בחיי המטופלים שלי כיום.

# data[].attributes.headline
רגשות ילדות דרך ציור/סופי איטקין

# data[].attributes.subject
רגשות ילדות דרך ציור/סופי איטקין

# data[].attributes.body
תחילה שיתוף המטלה הרגיש לי חודרני ומעט מאיים. שכן, יש משהו מאוד אישי במטלה, ומובן כיצד היא משמשת ככלי רגשי. עם זאת, בעת ביצוע המטלה הרגשתי שהביצוע היה קל עבורי יותר ממה שציפיתי. התחלתי מציור של חברים, היו לי קבוצות חברים שמאוד שונות באופיין שכל אחד מהם קיבלתי דברים חיובים אחרים לחיים, עם רובם אני עדיין בקשר. ציור זה התחבר לציור על "עצמי", גיל של חקירה עצמית, גילוי ופיתוח זהות, המון סימני שאלה וקריאה שהעלאתי וקבעתי לעצמי. לאחר עברתי להורים, ציירים אותם עם לב ומלאים בתוכם, להדגיש הכלה. בציור ההורים הרגשתי פחות צורך למלא את הרקע. לבסוף המורים, תחילה המורים התקשרו לי בעיקר לציונים ומבחנים, אך לאט לאט עלו לי זיכרונות ספציפיים על מורים, כמו מורה לתנ"ך ששרה בשיעורים על מנת לעזור לזכור את החומר או מורה לאנגלית שלפני הבגרות באנגלית חילקה ממתקים להצלחה מתוקה, לצד מורים שראו בתלמידים רק ציונים (מוזר שדווקא למורים הפחות חיוביים לא עלו לי זיכרונות ספציפיים אלא רק רגשות). לצד זאת, מאמינה שאם לא הייתי צריכה לשתף את הציורים והחוויה החקירה העצמית הייתה עמוקה יותר.

# data[].attributes.headline
ציורי ילדות-רחלי בעל-שם 

# data[].attributes.subject
ציורי ילדות-רחלי בעל-שם 

# data[].attributes.body
בהתחלה שקראתי את המשימה ראיתי חושך בעיניים משום מה המשימה נראתה לי חושפנית וגרמה לי לעצבות. היה לי קשה להתחיל אותה ולהחליט מה לעשות. כאשר התחלתי לחשוב עוד ולהיזכר עלו לי גם זיכרונות חיובים -רגשות חיוביים יותר ויותר.
החלטתי שכדי שיהיה לי יותר קל ונחמד -התחבר לזה יותר דרך חומרי האומנות. בחרתי להשתמש בסוג צבע שונה בכל ציור. בציור של המורות השתמשתי בעיפרון אשר השתמשתי בו רבות ביסודי. השתמשתי גם בסלוטייפ אשר מסמל את הגבול והרגשה של האי הבנה הרגשית של המורים, את הריחוק מהם שמורגש בלי מילים. היו מורים אשר היו כן יצירתיים יותר ולכן לא תחמתי את המסגרת של העיפרון לגמרי אך היה גם מתח איתם. היו מורות מעטות אשר הרגשתי שכן יותר מבינות ומכילות ובמיוחד אחת מיוחדת במינה שהיתה מחנכת שלי שנתיים.
בחרתי לצייר גם משקפים אשר מסמלות את 2 סוגי המורות והמחשבות שעלו. היו כאלה שהיו יותר "חיוביות" -מקבלות ומכילות וכאלה שיותר "שליליות" -בודקות אותך בהרגשה. כלומר היו מורות שהסתכלו הרגשתי בראיה יותר חיובית והיו כאלה יותר בראיה שלילית.

לאחר עשיתי את הציור של הורי היקרים- עלו לי בכללי רגשות חיובים, זיכרונות יותר חיובים מאשר למורים זה בטוח.. גם כאשר עלו זיכרונות שלילים ידעתי שתמיד בבסיס הם אהבו -ועדיין אוהבים, עוזרים ותומכים בי -תמיד שם בשבילי. בילדות הרבנו לטייל וללכת להצגות וזה זכור לי לטובה. בחרתי לעשות זאת בצבעי מים שסמלו לי משהו עמוק ופנימי.

בציור החברים התלבטתי איך לעשותו לבסוף החלטתי לצייר עיגולים בצבעים שונים. השוני בצבע מסמל שכל חברה היא אחרת ושונה באופיה וגם שיש חברות שהם היו יותר קרובות ויש שיותר רחוקות בקשר בינינו. יש כאלה שהיו די רק "חברות בביה"ס" ויש כאלה שהיו גם חברות מחוץ לביה"ס ויותר קרובות. במהלך הילדות ובמהלך השנים יש קשרים שהתרופפו ויש שנשארו ברמות שונות אבל פחות מתראים. אני מרגישה שהחברות בכללי ביסודי היו לי חשובות והעניקו לי שמחה במיוחד כאשר הרגשתי שיש לי חברות קרובות וטובות. לפעמים הרגשתי פחות ולפעמים יותר.

ציור העצמי הושפע מציור החברים הרגשתי. צירתי גלים בצבעי עיפרון צבעונים- כלומר שאני מנסה לזרום ולהתמודד עם החיים והמצב ולפעמים מרגישה שיותר מצליחה ולפעמים פחות. היו גם תקופות שונות שהרגשתי יותר בטוחה בעצמי ומרוצה ויש שפחות במיוחד מבחינה חברתית וגם לימודית. היו גם תקופות של התמודדות ביסודי עם מוות- פטירת אחי בכיתה ב' ובכיתה ו' פטירת אם של חברה לכיתה שגרה בישובי שהכרתי. אני חושבת שהתמודדתי בצורה מיטבה סך-הכל בכללי אבל ברור לי שזה השפיע עלי בצורה כלשהי. סה"כ אני אוהבת את ילדותי שהיתה לי ואני חושבת שהיא עיצבה אותי והשפיע רבות על מי שאני כיום 😊

# data[].attributes.headline
ציורים על הילדות / אחינעם גלאור

# data[].attributes.subject
ציורים על הילדות / אחינעם גלאור

# data[].attributes.body
בתור ילדה, חשתי הרבה אהבה מההורים שלי. בעיקר הייתי קשורה לאמא שלי, שאיתה ביליתי את רוב שעות היום לבד (אבא שלי חזר מאוחר ואחי היה בישיבה). בכיתה הייתי תלמידה תמימה למראה והמורות חיבבו אותי, למרות שלמעשה הייתי עסוקה בהרבה דברים מעניינים אחרים במהלך השיעור... :-) את החברות שלי מאד אהבתי והשתדלתי להיות חברה של כולן אבל היו לי כמה חברות שזה הפריע להן וניסו לנכס אותי לעצמן, מה שיצר הרבה אי נעימויות ובעיקר גרם לי להרגיש במלכודת וחנוקה. בנוסף, אהבתי את החברות בסביבה הטבעית שלהן ופחות נהניתי כשהיו באות אלי הביתה. מצד שני, הייתי די שקטה ולא רציתי לפגוע אז לא תמיד הצלחתי לדחות אותן... ולפעמים אמא שלי היתה מתערבת כדי לעזור לי.
ואיך הרגשתי עם עצמי? בתור ילדה שבילתה שעות ארוכות לבד בבית, פיתחתי עולם דמיון עשיר, העסקתי את עצמי בקריאה, בכתיבת סיפורים ובמחשבות והיו לי המון שאלות על החיים ועל העתיד. נראה לי שבעיקר חיכיתי כבר לגדול!

# data[].attributes.headline
ציורי רגשות מהילדות - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.subject
ציורי רגשות מהילדות - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.body
המשימה הזו הייתה מאתגרת עבורי גם מהסיבה שציור הוא לא כלי ההבעה החזק שלי וגם כי היא חושפנית ודורשת ממני להסתכל פנימה ולשתף בחוויות אישיות.
ציירתי את עצמי כילדה שמטיילת עם עגלת תינוק כי אני הבכורה במשפחה ומאז שאני זוכרת את עצמי אני מטפלת בילדים כבייביסיטר, משחקת איתם, מדריכה אותם וכיום מטפלת בהם כמרפאה בעיסוק. הקשר בציור מסמל את הקשר הטוב שאני מצליחה ליצור איתם ועם אנשים באופן כללי. האוזן והעין את היכולת להתבונן ולהקשיב לאחר. הלבבות את האהבה שאני חשה מהסובבים אותי ומפיצה לסביבתי.
ההורים היו והינם סביבה תומכת ואוהבת עבורי, אך מאז ומעולם היה מתח בבית וריבים ביניהם ועל כן העננה הגשומה מעל הלב. לימים הם התגרשו בגירושים לא נעימים... אני כבר הייתי אז אמא לילדים, אבל הדרך בה זה קרה הייתה קשה והותירה את משקעה.
בתמונת החברים החלטתי לתאר את השנים של ביה"ס היסודי עד תחילת החטיבה. בגיל 10 עברתי עם משפחתי לעיר חדשה, נכנסתי לבי"ס חדש ורכשתי חברות חדשות. שנתיים אח"כ חברתי שהפכה לחברתי הטובה עזבה עם משפחתה לקנדה ובנוסף כמה חודשים לאחר מכן כל הכיתה התפרקה עם המעבר לחטיבה. בחודשים הראשונים בחטיבה לא מצאתי את מקומי והרגשתי בודדה. באחת מהמטלות הקבוצתיות שזימנו לנו בכיתה הכרתי מס' חברות חדשות שלימים הפכו לחברות טובות ועם חלקן אני בקשר עד היום.
בית הספר נחווה בעיניי כמקום ללמידה מיושנת והמורים כדמויות מחנכות שלא נתפסו בעיניי כמשמעותיות ולכן הן ללא פנים. תמיד הייתי תלמידה טובה, אבל שקדתי כדי שיהיו לי ציונים טובים. בבית היה תמיד לחץ לקבל ציונים טובים וזה יצר אצלי מתח ותחושה שאני צריכה לספק את הסחורה. כיום אני יודעת שאני מתחברת לגישת חינוך שהינה חוויתית ואישית יותר שרואה את התלמיד כפרט עם מכלול רגשות וכאדם מתפתח וצומח ולא כתעודה מהלכת.

# data[].attributes.headline
רגשות ילדות - חרות הררץ

# data[].attributes.subject
רגשות ילדות - חרות הררץ

# data[].attributes.body
המשימה אתגרה אותי מאוד. ביטוי הרגשות בציור בכלל וביטוי רגשות שלי כילדה בציור בפרט. מאוד קשה להפריד בין הרגשות וההבנה שלי את עצמי ואת הסביבה כיום. ובכלל להיזכר ברגשות כילדה.
המורים כילדה לא היוו דמות מאוד משמעותית בחיי ועל כן הרגשות לא היו כל כך משמעותיים. הייתה מורה שהכעיסה, הייתה מורה שחיבבתי. כלפי ההורים שלי הרגשתי הרגשת ביטחון ואהבה, הם שם מאחורי לכל דבר. כלפי החברים הרגשתי הרגשת יחד והדדיות,אהבה ויצירה לצד ייחודיות שונות של כל אחד. כלפי עצמי זוכרת בעיקר תחושה של שביעות רצון לצד מאבק בין תחושת שייכות - שונות - ייחודיות - בעיקר בהתייחס לחברה בה גדלתי.

# data[].attributes.headline
ביטוי רגשות בציור/תמי ליוש

# data[].attributes.subject
ביטוי רגשות בציור/תמי ליוש

# data[].attributes.body
לצייר 4 ציורים על העבר שלי זו משימה לא פשוטה עבורי. החשיבה על ביטוי הרגשות באמצעות ציור היא לא טבעית לי כלל, וגם לא בורכתי בכשרון ציור. עם זאת כשהעליתי בזכרונות את ילדותי בעיקר חשבתי על הנאה, אהבה, שמחה, סיפוק. בתיאור המשפחה שהיתה ועדיין מקור התמיכה, החיבוק, האהבה האינסופית הביטוי הכי טבעי עבורי היה לבבות וחיבוק, עלו לי תמונות של אמא ואני מתחבקות בעיתות שמחה ובעיתות עצב, שיח פתוח (שפתיים) על כל נושא ובכל שעה. אני ילדה שמחה, מצטיינת בלימודים (ציון 100), הקטנה במשפחה, המפונקת, חיה בעולם שכולו טוב (פרחים). מנגד המורים תמיד נתפסו כדמויות קשות, מכובדות, צעקניות, לא מכילות ולא מנטוריות עבורי- לכן ציירתי אצבע מורה, פטיש בית משפט, לוח עם משימות רבות. למזלי בכיתה היו איתי חברות נהדרות וקבועות (4 במספר כפי שציירתי) שהולכות תמיד "יד ביד" ותמיד היוו ועדיין מהוות עבורי עוגן. 
המשימה היתה מאד קשה עבורי, אבל בסיומה הרגשתי סיפוק מהיכולת שלי לבטא את הרגשות דרך ציור. 

# data[].attributes.headline
כלים להתמודדות עם התנהגות מאתגרת - דרורה איזיקיאל

# data[].attributes.subject
כלים להתמודדות עם התנהגות מאתגרת - דרורה איזיקיאל

# data[].attributes.body
בציור המצורף מתוארים רגשותי בילדות כלפי מורים, חברים, הורים ועצמי. עם המורים הרגשתי מאד מוערכת. במקום ראשון כל הזמן יצר לפעמים מתח לא לעמוד בציפיות שלהם. עם חברי הרגשתי מאד אהובה, במרכז, מוקפת, נותנת ומקבלת. עם הורי, ומשפחתי הרגשתי שאני צריכה להראות שהכל בסדר, לחייך גם אם בפנים לא הרגשתי בדיוק אותו דבר. לעזור לכולם לפעמים על חשבון רצונותי האישיים. את עצמי ציירתי כניצן שממש עומד להפתח. כך הרגשתי בילדות שיש הרבה בפנים אבל לא תמיד הייתה בי התעוזה להפתח ולהראות את כל מה שיש בתוכי. אני חושבת שהשילוב של חברים, הורים ומורים עיצבו את אישיותי והרבה מהתנהלותי היום. מרגישה שגם לימודי בתחום הטיפולי עזרו לעצב חלקים באישיותי. תודה רבה על קורס מעניין

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי- דניאל דובין

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי- דניאל דובין

# data[].attributes.body
אני מטפלת רגשית בבית ספר תקשורתי לילדים על הספקטרום בתפקוד נמוך.השנה התחלתי קבוצה בקו עם מרפאה בעיסוק. הקבוצה מונה 6 ילדים (כל הכיתה) בתפקודים מאד נמוכים, לא ורבלים ועם קשיים מוטוריים. מטרתה לגבש את כל התלמידים בכיתה לקבוצה אחת, לחזק אופציה של ראיית האחר בקבוצה, עזרה האחד לשני, עבודה בצוות למען מטרה מאוחדת.כל מפגש מתחיל תמיד בשיר "נשארים ביחד" ומצגת תמונות של כל המשתתפים בקבוצה בפעילויות משותפות יחד. כך אנו מתחילות את הקבוצה באווירה של אחדות.במהלך הקבוצה לתלמידים יש משימה של מסלול מוטורי קל יחסית (מטרה מוטורית של המרפאה בעיסוק) ולאחר הצלחה במסלול הוא מוסיף נקודות לקבוצה על ציר נקודות המודבק על הלוח. כל תלמיד צריך להזמין אחריו את הבא בתור, לפנות אליו (יצירת אינטראקציה ותקשורת) ומטרת הקבוצה כולה להגיע לסוף ציר הנקודות ולזכור בגביע לכל חברי הקבוצה (מטרה משותפת שכולם שותפים לה יחד).בנוסף, ניתן לקדם את זה בהקמת בית קפה אשר כל הכיתה תפעיל יחד למען שאר תלמידי הכיתות האחרות תמורת כסף שנדפיס. זאת כדי לחשוף את שאר הילדים לנושא וע"מ לתת להם מקום של כבוד, חווית מסוגלות, משמעות. העבודה המשותפת למען מטרה אחת מעצימה מאד ואף ניתן בסוף לקנות בכסף שנצבר פרס מתגמל וחוויתי עבור כל הכיתה יחד כמו למשל הליכה לבית קפה אמיתי בחוץ.אפשר להכין יחד איתם תפריט, כסף מנייר, שלטים, סידור המקום. חלוקת תפקידים. בסוף התהליך הילדים יוכלו מצגת עם תמונות של כל התהליך שיצרו  ושלבים הראשונים של ההכנה ועד פעילות בית בקפה. יצירת גאווה גדולה אל מול כל תלמידי בית הספר. להציג את הבעיות שעלו בדרך, איך ביחד יכולנו לפתור טוב יותר את הבעיות. ההצגה תצולם ותשלח להורים בתוספת הסבר בנושא. ואולי אפילו יהיה ניתן להזמין את ההורים לשבת בבית הקפה ולהנות באירוע חגיגי בו התלמידים ישרתו אותם. חוויה מאד מיוחדת ומעציפה גם כיחיד וגם כקבוצה.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי וחמישה מרחבית - חרות 

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי וחמישה מרחבית - חרות 

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לילדים על הרצף האוטיסטי. באחת הכיתות ראינו, צוות הכיתה, צורך משמעותי לשימת דגש על ספורט ופעילות גופנית, בשל היותם גדולים פיזית, ובשל סיבות נוספות. במקביל, הבחנו כי התלמידים מראים רצון לתקשורת חברתית זה עם זה, אך מתקשים ביישומה בצורה נאותה. מתוך שתי נקודות אלו יצרנו את קבוצת ספורט חברתי. הקבוצה הונחתה על ידי קלינאית התקשורת ועל ידי (קבלת דגשים מהפיזיותרפיסטית) ושמה לה למטרה למידת פעילויות פנאי המערבות פעילות גופנית, העלאת סיבולת, פעילויות של תלות הדדית להדגשת הצורך בתשומת לב לחבר, עידוד. התלמידים נהנו מאוד מהקבוצה, המוטיבציה שלהם, לצד דיוק המטרות המשותפות.הביאו להתלוות משמעותיות בעיקר בתחום התקשורתי חברתי.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- חיה פניגשטין

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- חיה פניגשטין

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לתלמידים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בגילאי 12-21. התלמידים התחילו ללמוד בבית הספר בגיל צעיר ועם השנים הם גדלים ומתבגרים ואנו צריכים להכין אותם לחיים מחוץ לבית ספר ובתוך זה ללמד אותם מיומנויות תעסוקה. תחום זה הוא חדש בבית הספר ולא נעשתה עבודה בתחום עד כה. לאור כך הפרויקט יהיה בתחום התעסוקה ומטרתו ללמד מיומנויות שונות הנדרשות בכל עיסוק כמו רצף, התמדה, קצב וכד'. לצורך כך יש צורך בשיתוף פעולה עם הנהלת בית ספר, זאת על מנת להכניס את הנושא למערכת השעות ולשנות את גישת ההוראה ממטרות לימודיות למטרות תפקודיות, קלינאית התקשורת כדי להנגיש את ההוראות, השפה והמושגים החדשים וכן עם הצוות החינוכי על מנת שתהיה העברה של העבודה מתוך שיעורי תעסוקה לשאר השיעורים וכן לאורך כל השבוע. התוצר של התלמידים יהיה גם התוצר הפיזי של מה שיכינו בסדנאות התעסוקה וגם תוצר רגשי של חוויית הצלחה מביצוע של פעילות יצרנית שיש לה משמעות.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- הדר מימון

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- הדר מימון

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת העובדת במספר מקומות- ביניהם בי"ס לבנות עם מש"ה קלה- בינונית. במהלך השנה צוות תקשורת מקדם מספר פרויקטים משמעותיים בתחומי התקשורת והחברה שמטרתם לשפר את היכולת התפקודית של הבנות במטרה להביא לשילוב טוב יותר בקהילה בהמשך בע"ה. בכל זאת יש נושא נוסף שהייתי שמחה לקדם והוא יכולת הבנת וביצוע הוראות – תחום שמצד אחד לקוי מאוד אצל אוכלוסיה זו, ומצד שני משמעותי לתפקוד הן בביה"ס והן בחיים עצמם. הייתי רוצה שישתתפו בפרוייקט כל צוות ביה"ס- מחנכות, מורות מקצועיות, מורות קריאה, צוות פר"ר- כשכל אחד מהם יביא לפרויקט את המצבים בהם הוא נתקל בקשיים בתחום זה לצד הידע המקצועי שלו. ביחד איתם הייתי רוצה לבנות היררכיה/פרוטוקול שמאגד בתוכו את כל ההיבטים הרלוונטיים לנושא זה (למשל זיכרון ועיבוד שמיעתי, אוצ"מ רלוונטי, תפקודים ניהוליים נדרשים ועוד) וכך לעבוד על הנושא בצורה מדידה, מדורגת ומסודרת. התוצר אינו פיזי אלא תפקודי- שיפור יכולתן של התלמידות לבצע הוראות נצרכות בשגרת היומיום. יש לציין שהתחלתי לבצע זאת "בקטנה"- מעבירה קבוצה בנושא זה ב2 כיתות שונות בביה"ס, אך אני רואה שמדובר בנושא משמעותי שעדיף לעבוד עליו בצורה רחבה יותר, ובמיוחד לגייס את המחנכות והמורות לקידומו במהלך השבוע מעבר לקבוצה עצמה.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית רחלי בעל-שם

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית רחלי בעל-שם

# data[].attributes.body
אני מטפלת רגשית באומנויות בעיקר בכיתות חנ"מ בבתי ספר רגילים ועובדת עם ילדים ונערות. קראתי את המאמר "דרכי הוראה ולמידה מבוססת פרויקטים" והזכיר לי פרויקט במדעים שהיה לי ביסודי במשך 3 שנים שאהבתי מאוד. במסגרת הפרויקט התבקשנו לעשות עבודת חקר במדעים על נושא שבחרנו כמו כן הינו צריכים ליצור תוצר מוחשי- למשל משחק על הנושא או ניסוי הקשור לזה. בנוסף, אמי הגדילה לעשות ונסעתי עם משפחתי למקומות אשר היו קשורים לנושא הנבחר באותה השנה לערוך סיור ולערוך ראיונות או לחלק שאלונים לאנשים. ממש היה מעניין וחוויתי!! בסוף היה תערוכה של כל הפרויקטים והיינו צריכים להציג אותם לבאים. אני לקחתי מהמאמר ומהפרויקט הנ"ל רעיון לפרויקט אישי שכל תלמיד/ה יבחר נושא אשר קרוב לליבו ויחקור אותו. למשל, תחביב או חיה שאוהב ויכין על כך עבודה קצרה או דף סיכום קצר (כל אחד לפי רמתו) ולאחר  תוצר אומנותי בדרך שיבחר (אומנות, שיר, נגינה, תנועה וכו' ). לאחר מכן, יעביר שיעור לילדי הכיתה מלווה בפעילות חוויתית. הדבר יתן מוטיבציה גדולה לכיתות חנ"מ לבוא לבית הספר בפרט בתקופת הקורונה. אני מרגישה במיוחד בקרב הנערות (אך לא רק) שיש אווירה של חופש ופחות מגיעות לצערי. הייתי מתחילה איתן את הפרויקט תחילה. הדבר יתן להן מטרה לבוא לבית הספר, יעניק  להן מוטיבציה לחקר וללמידה ולשיפור מיומנויות למידה. כמו כן, הדבר יכול לתרום להכרות מעמיקה יותר בין בנות הכיתה ולשיפור מיומנויות חברתיות דרך הפעילויות שיינתנו. אין ספק שהדבר יתרום מאוד להעצמה -לשיפור הביטחון העצמי ולאמון של הבנות בעצמן שחשוב להן מאוד. השותפים לתהליך זה יהיו המורה המחנכת, הסייעות של הכיתה המטפלת הרגשית והמנהלת תהיה שותפה בחלק הלוגיסטי. ייערכו שיחות אישיות וכן גם שיעורים כיתתיים כדי להגיע לתוצר הסופי. בסוף הפרויקט תתקיים תערוכה בכיתה ואם הדבר יתאפשר יזמנו הורים וכן שאר תלמידות בית הספר. פרויקט כזה יכול להוות חוויה מצמיחה ומהנה.

# data[].attributes.headline
למידה מרחב"ית אביטל נתנזן

# data[].attributes.subject
למידה מרחב"ית אביטל נתנזן

# data[].attributes.body
מטרת הפרוייקט שהייתי רוצה לקדם בתור קלינאית בגן טרום חובה עיכוב התפתחותי, הוא עניין הקשרים החברתיים.
הבעיה שאותה ננסה לפתור: ישנם בגן רק 9 ילדים, שלרובם יכולות תקשורתיות וחברתיות יפות. אולם בגלל פערים ביכולות, וגם בגלל הבדלי אישיות (שקיימים בכל מסגרת) יוצא שלכל ילד יש יחסית מעט פרטנרים למשחק, והחברויות בין הילדים די קבועות ולא תמיד יש גמישות לצרף או להחליף פרטנר.
התוצר לא יהיה אמנם משהו פיזי, אלא יותר רגשי- תחושה שיש לי מגוון חברים בגן, אני אהוב, ויש לי תמיד עם מי לשחק.
אני מניחה שזה יכול להיות ישים, אבל צריך בשביל זה מעורבות גבוהה של כלל הצוות.
שלבי הפעולה יהיו ליצור פעילויות בקבוצות מגוונות או בזוגות. כל קבוצה תצטרך לפעול יחד בשיתוף פעולה למען מטרה מסויימת, או להיות אחראית יחד על משימה קבועה בגן.
אני מניחה שבעקבות עבודה משותפת, הילדים ילמדו לפתח רגישות גדולה יותר אחד לשני, יצטרכו להקשיב ולכבד את האחר, ולהצליח לפעול יחד. אם הפעילות תהיה עם תוצר ממשי- כמו הכנת יצירה משותפת וכד', הם יוכלו להציג את התוצר בפני שאר הילדים והצוות. זה כמובן יכול להוביל לתחושת גאוות יחידה של הקבוצה ולחזק את תחושת השייכות.

# data[].attributes.headline
הבעת רגשות בציור - אורה ברג

# data[].attributes.subject
הבעת רגשות בציור - אורה ברג

# data[].attributes.body
בהתחלה לא ידעתי מה לצייר ועל מה לכתוב. יש כל-כך הרבה דברים שעברתי.. בסוף החלטתי להתמקד במספר שלבים שעברתי בהתפתחות הנפשית שלי בתור ילדה ונערה. כיום אני מבינה שהייתי ילדה מוזנחת מבחינה נפשית. היו לי תמיד אוכל ובגדים אבל לא מישהו שיקשיב לי ויבין אותי באמת. וזאת לא מכוונה רעה, אלא מחוסר הבנה של הסביבה לגבי הדרך הנכונה שיש לפעול בה.  נולדתי והתפתחתי כילדה "רגילה" ושמחה עד גיל 3. הכל לכאורה היה בסדר והיתה לי סביבה נעימה ופורחת (בקיבוץ). בגיל 3 קרה המפץ הראשון שבו איבדתי את אחותי הראשונה לאחר שנפטרה ממחלה גנטית. אף אחד לא עצר רגע להסביר לי מה קורה ולאן היא נעלמה. להיפך, ניסו להסתיר ממני כדי "להגן עלי". בגיל 5 אותו הסיפור, שוב נולדת תינוקת ולאחר כשנה וחצי נעלמת. איבדתי עוד אחות באותו האופן מבלי שמישהו יסביר ויתווך לי את מה שקרה. את השלב הזה ציירתי כהתפוצצות. משהו בתוכי הבין שקרתה רעידת אדמה נוראית אבל לא הבנתי בדיוק מה קרה. זה יצר אצלי תחושה של חרדה גדולה וכמו בור שנפער לרווחה והשאיר חלל גדול עם המון חרדה. בתוכי אפילו הרגשתי שאולי אני עשיתי משהו רע שגרם לבנות להעלם. בגיל 12 לערך, היה לי שלב של "חזרה בתשובה" במהלכו הלכתי יום-יום לקבר של אחותי הראשונה והייתי מתפללת, כותבת ביומני ומבטיחה להיות אדם טוב יותר.. זהו..
כיום אני מבינה כמה הייתי צריכה אז משהי כמו עדי שתבוא, תקשיב לי, תצייר איתי ותעזור לי להבין ולהכיל את האסון שהתרחש במשפחתי..

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי- שלי בלום

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי- שלי בלום

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית בגני ילדים לעיכוב התפתחותי. כחלק משגרת הטיפול שלי אני תמיד מתעכבת על חליצה ונעילת נעליים. לרוב הפעילות שלי נעשית בחדר הגיבורים והדבר בהתחלה היה כחלק משמירת על ניקיון המתקנים והחדר אך במהרה גיליתי שגם בקרב ילדי גן חובה לעיתים זה לא מובן מאליו שהם ידעו לעשות זאת לבד. בשנים האחרונות מלבד העבודה הפרטנית עם הילדים בהם אני מטפלת אני משתדלת לעשות קבוצת עצמאות אשר מתעסק בלחיצה ונעילת נעליים, לבישת מעילים, צחצוח שיניים וכדומה...
אחת הבעיות היא להכניס את תרגול הADL לתרגול יומיומי בגן. בגנים הרבה פעמים הגננות/ סייעות נמנעות כאשר יש ילדים רבים שזקוקים לעזרה והדבר לפעמים לוקח זמן ממושך.
באחד הגנים בהם עצמאות הילדים והיוזמה שלהם היתה מאוד נמוכה החלטנו לקחת את זה כמטרה עבור כל הילדים. את הקבוצה בניתי יחד עם הגננת על מנת לעודד את המעורבות ולעזור לה בנתינת כלים לתרגול בזמן שאני לא בגן (כלומר רוב הזמן) 
ניסינו להבנות את החזרתיות של תפקודי העצמאות במהלך הלוז היומי כגון: צחצוח שיניים בגן לפני א בוקר, חליצת נעליים בפינת הקריאה וכמובן שטיפת ידיים שנמצא בלוז בשותף.
העבודה עם הגננת היתה מאוד מהנה , הוסיפה מאפיינים לימודיים מעשירים לקבוצה ולפרוייקט בכלל ובהחלט הגדילה את התרגול במהלך השבוע. הילדים הראו למידה מהירה בעקבות העבודה המשותפת והמרובה והצלחנו להגיע לפונקציות שללא ההתגייסות הגנית לא הייתי מצליחה להגיע אליהם (כמו כפתורים, רוכסן, שרוכים, שירותים) אך למרות זאת ישנם פונקציות שנעשו באופן תדיר יותר או פחות לפי תלוי בנוחות התרגול או הכנסתם ללוז...

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.body
כחלק מעבודתי כמרפאה בעיסוק בגן תקשורת אני עובדת עם ילדי הגן על פתרון בעיות חברתיות. ילדים המאובחנים על הרצף האוטיסטי מתקשים ב-TOM, בראיית האחר ובהבנת סיטואציות חברתיות ולאור זאת מתקשים, בין השאר, לשחק האחד עם השני ו/או להתמיד במשחק לאורך זמן עם ילדים. הצוות הפארא רפואי בגן משתלב בקידום התחום ע"י טיפול קבוצתי בנושא משחק ופתרון בעיות חברתיות (לשלושה ילדים בתפקוד גבוה) בחדר טיפול. הקבוצה הקיימת בגן מועברת ע"י מנתחת ההתנהגות והגננת. בקבוצה נשות הצוות מזמנות לילדים משחקים חברתיים ובעת התקלות בקושי חברתי הן מעודדות את הילדים לשיתוף במציאת פתרונות לבעיות, להוציאן לפועל בחדר הטיפול בקבוצה הקטנה.
הפרוייקט שאני בוחרת לקדם בגן הוא לקדם את התחום הנ"ל (פתרון בעיות חברתיות) גם במרחב הגן. חשבתי להתחבר לקבוצת המשחק של מנתחת ההתנהגות והגננת ולבעיות החברתיות שעולות סביב סיטואציות מסויימת ולתרגל את הפתרונות שתורגלו בחדר בקבוצה הקטנה גם בזמן אמת במרחב הגן.
בנוסף, לאחר למידת והפנמת הפתרונות במרחב הגן אפשר להפוך אותם לשליחים בנושא. לתת להם לשתף במפגשי הגן סיטואציות שהם התקשו בהם, איזה פתרונות הם הציעו ומה הפתרון שעבד עבורם. זאת כדי לחשוף את שאר הילדים לנושא וע"מ לתת להם מקום של כבוד בהעברת הידע שנלמד. אפשר להכין יחד איתם חוברת עם ציור של הבעיה וכמה פתרונות אפשריים, אותם הם יצבעו ויניילנו יחד עם הצוות והיא תעמוד לרשות ילדי הגן, בה יהיה ניתן להעזר בעת ההתקלות בקושי. תחילה בתיווך מבוגר ובהמשך אף באופן עצמאי.
בסוף התהליך הילדים יוכלו להציג הצגה בה יוצגו מס' בעיות נפוצות יחסית יחד עם פתרונותיהן. ההצגה תצולם ותשלח להורים בתוספת הסבר בנושא. במקביל ניתן להכין חוברת עם בעיות נפוצות ומס' פתרונות אפשריים לכל בעיה, לשלוח אותה לכל ילד הביתה להמשך תרגול בבית עם האחים, בני דודים, שכנים ועוד...

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- רעות שוקרני

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- רעות שוקרני

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת בבית ספר לילדים על הרצף האוטיסטי, אני עובדת עם רמות שונות של תלמידים חלק מהתלמידים הם ורבליים וחלק משתמשים בתת"ח. הפרוייקט שבחרתי קשור לקבוצת תלמידות שהתקדמו מאוד בשימוש בתת"ח, הן שולטות בשימוש בלוחות התקשורת יודעות לחפש ולנווט, אך השימוש מבחינת כוונות תקשורתיות עדיין מצומצם- בקשות, שיתוף ראשוני ברגשות, ושיח בעת למידה מובנית יחסית. לכן היה חשוב לי למצוא פעילות בה התלמידות יוכלו להיחשף וללמוד להשתמש בתת"ח לשיח ספונטאני יותר. הפרוייקט נעשה בשילוב עם המרפאה בעיסוק של הכיתה בזמן שיעורי משחק ופנאי. המרפאה בעיסוק עובדת עם התלמידות על הרחבת תחומי העניין, היוזמה למשחק ועוד ואני עובדת איתן על השיח במהלך הפעילות באופנים שונים- בחירת פעילות, בחירת פריט/פעולה בתוך אותה פעילות, מענה לשאלות ושיתוף על מה שהן עושות. לדוגמא- תלמידה שבחרה לצייר, למדה לבחור מה היא רוצה לצייר ולשתף את המורה בתת"ח "אני רוצה לצייר פרח", תוך כדי הפעילות גם המורה משקפת לתלמידה באמצעות התת"ח- "אני רואה שבחרת לצייר את הפרח בצבע כחול" וכו', ובסוף הפעילות התלמידה מראה לחברותיה את התוצר ומספרת מה הכינה. במקרה שתלמידה בחרה משחק אז המורה מצלמת אותה בזמן הפעילות כדי שתוכל לשוחח על כך אח"כ ולשתף את החברות. בהתחלה התלמידות התקשו ולא הבינו את אופני השיח החדשים, אך כיום הן נהנות ומאפשרות שיח גם במהלך הפעילות וגם בסופה.

# data[].attributes.headline
אטום סוציאלי חנה שפירא

# data[].attributes.subject
אטום סוציאלי חנה שפירא

# data[].attributes.body
הדיבור על האטום הסוציאלי זרק אותי שנתיים אחורה עת עברתי חוויה מעניינת מאד כאשר השתתפתי בקבוצת פסיכודרמה, ולאחר שכל אחת מאיתנו ציירה את האטום הסוציאלי שלה, העמדנו את הציור שלי בחדר בעזרת הבנות כך שכל אחת מייצגת דמות אחרת באטום הסוציאלי שלי. הייתי צריכה לתת לכל אחת משפט או תנועה המבטאת את הקשר שלי עם אותו אדם וכשכולן יחד אמרו את המשפטים שלהן זאת הייתה חוויה מאד חזקה.
עניין אותי לראות מה יצא אם אבנה היום את האטום הסוציאלי שלי.
לקחתי דף חלק, מיקמתי את עצמי ולאחר מכן את בני משפחתי. הייתי צריכה לעצור ולחשוב. זה לא קל להניח כך את הנפש על הדף. חלק מהקשרים קיבלו מיד ייצוג ומקום וחלק המהם הצריכו ממני יותר ריכוז וכניסה פנימה. עם אחד מהם הרגשתי קצת כמו הילדה בסרטון שרצתה להרחיק מעט את החברות שלא להרגיש חנוקה.
התוצאה בהחלט היה שונה מהפעם הקודמת. עברתי מאז תהליכים רבים עם עצמי, ילדי גדלו והקשר איתם והמקום שהם תופסים בחיי גם הם השתנו.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- טובה פרץ

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- טובה פרץ

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת ועובדת בגן עיכוב התפתחותי לגילאי טרום טרום  וטרום חובה. הפרוייקט אותו אני רוצה להכניס לגן הוא פיתוח יכולת משחק בפינת הבית. נכון לעכשיו לילדים אצלנו יש יכולת משחק מאוד ראשונית ובסיסית.
שותפות לפרוייקט- גננת ומרפאה בעיסוק,
השאלה הפוריה- מה אפשר לעשות עם? בכל פע ם נתייחס לחלק אחר בפינה, לחפצים השונים ולמה אפשר לעשות איתם. נקבע קריטריונים לכל משתתף בפרוייקט ונעריך את רמת המשחק שלו ונקבע יעדים על מנת לראות את הלמידה מהפרוייקט. מהלך הפרוייקט יהיה בנוי ממפגשים כשבכל מפגש נחשוף משחקים ואופני משחק בעזרת חפצים. במידת האפשר נזמין חברים מגן סמוך לשילוב הפוך על מנת להתנסות במשחק משותף עם מגוון ילדים. ההתערבות שלנו כצוות יהיה במתן רעיונות לילדים ובמידת הצורך בתיווך בזמן המשחק. את ההתקדמות של הילדים (התוצר- שיפור יכולת משחק) נצלם ונשלח להורים על מנת להראות להם כיצד הם התקדמו ואת יכולת המשחק של ילדיהם על מנת שיוכלו גם בבית לשחק איתם. כמובן שבסוף התהליך אנחנו נערוך מסיבת סיום לפרוייקט ובו נראה לילדים תמונות מהפרוייקט ונסתכל ביחד איתם על התהליך שהם עברו.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.body
אני עובדת כקלינאית תקשורת בבית ספר חינוך מיוחד של נערים עם מוגבלות שכלית בין גילאי 15-21. בעיה שמעסיקה אותנו- המטפלים הפרא-רפואיים היא איך להפוך את הלמידה בבית הספר למשמעותית, פרקטית וסביב תפקודים מעשיים. הלמידה המשמעותית קריטית במיוחד לתלמידים עם מוגבלות שכלית ובמיוחד בשנים האחרונות ללמידה שלהם. אחד הכיווני חשיבה שעלו הוא בניית פרויקט סביב בית כנסת שנחנך השנה בתחומי בית הספר. ביינתים הפרויקט מעט מדשדש בשל אילוצי הקורונה. החשיבה העומדת בבסיס הפרויקט היא שילוב התלמידים בהווי בית הכנסת הקהילתי שלהם ע"י הכנה והתנסות בבית הכנסת בתחום בית הספר. התלמידים מגיעים מבתים שומרי תורה ומצוות והבית כנסת מהווה חלק משמעותי בחייהם. הפרויקט כולל חלוקת תפקידים- גבאים, חזנים, גולל ספר תורה, אחראי אירועים ועוד. בנוסף, מסירת שיעורי תורה פשוטים (פ.שבוע, חגים)במרחב בית הכנסת. מטרות הפרויקט הם גם למידה בצורה משמעותית על  אירועים קהילתיים בבית הכנסת , סדרי התפלות ביום חול ובימים טובים ועוד וגם עבודה על מטרות תקשורתיות ורגשיות: ביסוס כללי שיח, עבודה שיתופית, גילוי אחריות, שיפור הביטחון העצמי.
השותפים העיקריים לפרויקט הם צוות ההוראה בבית הספר שהם מבצעים בפועל עת הפרויקט עם התלמידים. הפרויקט בשלב של חשיפת התלמידים לתפקידים השונים והתנסות חלקית. בכיתה אחת הפרויקט בשלבים מתקדמים יותר והמורה וההורים מדווחים על התקדמות בולטת של התלמידים בתחומים הנזכרים ובשילוב טוב יותר שלהם בחיי הקהילה

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- אחינעם קליין

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- אחינעם קליין

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק ומטפלת רגשית במשחק, עובדת בבי"ס לילדים עם אוטיזם בתפקוד גבוה. צורך משמעותי בהתערבות שעלה השנה הוא וויסות וניהול כעסים. קיימות התפרצויות בעת כעס או תסכול, אלימות מילולית ופיזית. ראינו לנכון בצוות ליצור תוכנית כיתתית משותפת בנושא זה. המחשבה היא ליצור עבודה בשלבים שתכלול למידה אישית ולאחריה שיתוף ולמידה כיתתית.
תהליך הלמידה האישי מתבצע במסגרת הטיפול בשימוש בבובות ככלי השלכתי. כל ילד יצור בובה של "מר כעס" דרכה יחקור את רגש הכעס שלו- איך אני מרגיש כשאני כועס? מה גורם לי לכעוס בעוצמה גבוהה? מהן התגובות המסתגלות והלא מסתגלות שלי? מה עוזר לי לעצור או להירגע לאחר התפרצות?
לאחר שלב החקירה האישית נעבור לשלב של חקירה ולמידה בכיתה. בהנחיה משותפת עם הצוות החינוכי ובתיווך כל ילד יציג את "מר כעס" שלו ודרכו ישתף ברגישויות שלו, סיטואציות חברתיות בכיתה שמציפות אותו ואת דרכי הרגיעה המתאימות לו.
נבצע הצגות של סיטואציות בכיתה שמעוררות את "מר כעס" לצאת משליטה וחשיבה
משותפת על דרכי פתרון יעילות, כלים לוויסות, התחשבות הדדית בחברים ועוד.
לבסוף, יצירה משותפת של לוח כיתה ובו מד רגש ותמונות עם הרעיונות שיעלו לדרכי הרגעה וויסות.
במקביל נבנה תוכנית אישית המותאמת לכל ילד לניהול וויסות לפי שלבים ונעצים הצלחות במסגרת הכיתה.
אנחנו נמצאות כעת בתחילתו של שלב החקירה והלמידה הכיתתית ואני מסוקרנת לגבי המשכו. מאמינה מאד בכוח של קבוצה, ביצירת שפה משותפת ובבניית סביבה מתמודדת ומעצימה

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- שפרה שרייבר

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- שפרה שרייבר

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בגני חינוך מיוחד, ולילדי סל אישי בבית ספר. בחרתי דווקא להתייחס לילדי בית הספר בחשיבה על למידה מבוססת פרוייקט. הבעיה שבחרתי להתמודד עימה קשורה בנושא שמאתגר מאד בעיני את התלמידים בתקופה זו- הניהול העצמי של הילד מול המסכים. חלק גדול מהתלמידים נמצאים זמן רב מול המסך, הן בגלל האילוץ של הישארות בבית, לפעמים ללא מבוגר. והן בסיטואציות של למידה מרחוק- שמפגישות את התלמיד שעות נוספות עם המסך, גם לפני ואחרי ללמידה. למפגש זה, ישנן כמובן יתרונות וחסרונות. היתרונות - הן כמובן הזדמנויות הלמידה והעשייה שהמחשב או המסך מזמנים. החסרונות קשורים כמובן בהצפת הגירויים העצומה שהמסך מזמן, בכל רגע נתון. הצפה שעלולה להביא למצב שבו הילד לא מצליח להיות ממוקד בעשייה יעילה, וגרוע מכך יכולה לגרור אותו לתכנים רדודים ואף מזיקים. הייתי רוצה להרים פרוייקט שיגרום לתלמידים עצמם לעסוק בשאלה זו ולבחון את ההתנהלות שלהם בקריטריונים שהם בעצמם ייצרו. פרוייקט שיעורר בהם את הרצון והצורך לקחת אחריות על עצמם בהקשר הזה, מצד עצמם ולא מכיוון המבוגר. הייתי רוצה לשתף את המנהלת, היועצת, והרכזת מטעם המתיא בפרוייקט, ובהמשך, גם את ההורים. הייתי רוצה שהתלמידים יפעילו חשיבה משותפת על הנושא עם חבר. השאיפה היא שהתלמידים יפיקו תוצר- שייסייע להם עצמם ולתלמידים אחרים להיות ממוקדים, בוחרים ויעילים יותר מול המסך בשלב ראשון התלמידים יציגו את הרעינות השונים מול הכיתה ויעבירו לכיתה פעילות שקשורה בנושא, ומאפשרת לחברי הכיתה לחוות את דעתם ולתת רעיונות נוספים ובשלב הסופי יציגו את התוצר שלהם מול הכיתהובמידת האפשר גם מול ההורים, באופן וירטואלי. מלבד הערך של לקיחת אחריות והעלאת המודעות למיומנויות הניהול של התלמיד עצמו, יש פה ערך מוסף של חקירה ולקיחת יוזמה אישית. הבעיות שעלולות לצוץ בעיני הן- קושי של התלמידים להתמודד עם משימה פתוחה, שדורשת יוזמה ויצירתיות כמו גם שיח ותקשורת מתאמת עם חבריהם.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- חנה שפירא

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- חנה שפירא

# data[].attributes.body
אני עובדת בישיבה תיכונית עם ילדים שמשולבים בכיתות הרגילות ובכיתות המקדמות. החלום שלי הוא לעשות פרוייקט כלשהו שיביא למודעות את נושא הקשב והריכוז בקרב הצוות והתלמידים. שיהיה שימוש אחיד במונחים והתייחסות מתאימה לאלה הסובלים מההפרעה.
יתכן שתהיה אפשרות לעשות פרוייקט משותף עם מחנך כיתה מקדמת שאני עובדת איתם על נושא זה שהתוצר שלו תהיה סדנה בנושא קשב וריכוז שהתלמידים מעבירים בזוגות בזום- כל זוג לכיתה אחרת.
אינני בטוחה כמה התלמידים ירצו לשתף פעולה עם פרוייקט כזה. מצד אחד הם מביעים התנגדות לפעילויות שנחשבות בעינהם ל"תינוקיות" ופרוייקט כזה מעמיד אותם בעמדה בוגרת. מצד שני אינני בטוחה שהם מרגישים מספיק בטוחים בעצמם לעמוד מול כיתה ועוד כיתה שאינה שלהם.
הייתי רוצה בסיוע המחנך ורכז הכיתות המקדמות לנסות לעבור איתם תהליך שבסופו יוכלו להעביר סדנאות מעין אלה. יתכן שאוכל אף לגייס לעניין תלמיד שלי מכיתה יב' שמציין באוזני פעמים רבות את הצורך בהגברת מודעות בישיבה לגבי המשמעות של למידה עם הפרעת קשב וריכוז. אפשר אולי להציג את הפרוייקט כך שכל אחד צריך לצאת עם סדנה כמה שיותר מעניינת וקונקרטית והסדנאות יועברו בכיתה שלהם והם יתנו להן משוב בעצמם. כך תרד ההתנגדות ואם יתאפשר בהמשך- אציע להם להעביר את הפרוייקט גם לכיתות אחרות.
תודה על ההזדמנות לעבד את החלום לכדי מימוש.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרח"בית- דפנה ביטון

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרח"בית- דפנה ביטון

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת, עובדת השנה עם ילדי סל אישי המקבלים טיפולים במסגרות החינוך הרגיל. התחברתי מאוד לנושא של למידה מרחבית, וכיוון שאני קלינאית תקשורת ולא מורה המחויבת לתחום דעת ספציפי, מבחינתי כל נושא הוא פוטנציאל לפרויקט. במהלך העבודה על פרויקט בכל נושא שבעולם אנחנו עובדים על המטרות של הרחבת הידע ואוצר מילים בתחום של הפרויקט, תכנון מראש של התהליך ושלבי העבודה, העלאת רעיונות אפשריים, שיפוט הרעיונות השונים וקבלת החלטות תוך התייחסות למספר קריטריונים החשובים לפרויקט, קבלת החלטות משותפת לכל חברי הקבוצה, התמודדות עם קונפליקטים חברתיים במהלך ביצוע הפרויקט, פתרון בעיות טכניות ומהותיות המתעוררות, התנהלות חברית ושמירה על כללי שיח ועוד...
הרבה מהתלמידים שאני עובדת איתם מתקשים להביע את עצמם מול הכיתה ולעיתים קרובות הם מתקשים גם ביצירת קשרים חברתיים משמעותיים. כדי לקדם תחומים אלה החלטתי לקראת פורים לקחת ילדים אלה לטיפול ביחד עם חבר נוסף מהכיתה. הפרויקט שהתלמידים יתבקשו לבצע הוא העברת פעילות קצרה לכיתה לקראת פורים. מבחינתי מטרות הפרויקט (מעבר למטרות שפורטו לעיל) הן לחזק את הקשר בין המטופל שלי לשותף שנבחר להצטרף אליו, וכן לחזק את תחושת המסוגלות שלו לעמוד ולהביע את עצמו מול הכיתה. התלמידים יערכו סיעור מוחות בנוגע לנושא הפרויקט- "פורים" וכן סיעור מוחות לגבי אפשרויות שונות לפעילות. בהמשך ננסח קריטריונים מה צריכים להיות מאפייני הפעילות והתלמידים יבחנו את ההצעות שהעלו- מי מבניהן מתאימה בצורה הטובה ביותר לקריטריונים. תוצר הביניים יהיה מסמך ובו שלבי הכנת הפעילות כפי שנוסחו ע"י התלמידים, כולל ציוד נדרש, מטלות, חלוקת תפקידים ביניהם ולוז לביצוע המטלות. התוצר הסופי יהיה העברת הפעילות עצמה לחבריהם לכיתה. בנוסף התלמידים שהכינו את הפעילות יכינו דף משוב להעברה לתלמידי הכיתה בנוגע לפעילות שהעבירו. במפגש שלאחר העברת הפעילות נשחזר יחד את תהליך ההכנה וההעברה של הפעילות, נעבור יחד על המשובים וכל אחד ישתף ב-3 דברים: מה היה לו הכי נעים במהלך הפרויקט, מה לא היה נעים, מה הוא רוצה שיהיה בפעם הבאה

# data[].attributes.headline
דרורה איזיקיאל - מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית

# data[].attributes.subject
דרורה איזיקיאל - מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית

# data[].attributes.body
אני ביבליותרפיסטית עובדת בבית ספר יסודי לילדים עם בעיות נפשיות. פרוייקט מבוסס למידה שיושם בבית הספר הוא עיצוב, ארגון ותכנון ההפסקות. בחצר בית הספר. השותפים אליו הם נציגים מכל כתה, רכזי שכבות, מורה לאומנות, מטפלות רגשיות, מנהלן, מורים לספורט. מטרת הפרוייקט הוא דיוק הצרכים של הילדים במהלך ההפסקות, החל משיפור הציוד הקיים, רכישת ציוד נוסף, ארגון המרחב, החלטה על חוקים בשימוש במתקנים (למשל כמה זמן מותר לכל אחד להתנדנד), מי יאכוף את החוקים ועוד. הבעיה התעוררה עקב תחושות של הצוות והילדים שהפסקות הופכות לזירת אלימות אם אין הכוונה נכונה וארגון של הציוד הקיים והתלמידים במרחבי החצר השונים. התוצר של הפרוייקט הוא תחושת ביטחון של התלמידים במהלך ההפסקות, קשר בין צעירים ובוגרים, הזדמנות לאנשי הצוות להתבונן בתלמידים בהיבטים שונים מכיתת הלימוד. הפרוייקט ישים מאחר ואינו דורש הוצאה גדולה, אלא ארגון הקיים וחשיבה על כללים המאפשרים שהייה נעימה ובטוחה יותר במרחבי החצר. כמו גם עבודת חקר על ארגון חצרות בבתי ספר אחרים ובירור על המתרחש במהלך ההפסקה במקומות אחרים.. כדי להוציא את הפרוייקט לפועל נדרשה עבודה של אנשי צוות ותלמידים שעסקו בעיצוב החצר, כתבו שלטים ובדקו על עצמם עם הרעיונות ישימים. אנחנו כרגע בשלב הארגון והתכנון, לאחר שהפרוייקט יסתיים, תעשה רפלקציה שתתייחס לשלביו השונים וממנה יוסקו מסקנות לפרוייקטים עתידיים.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לחינוך מיוחד לילדים עם לקויות למידה ופיגור קל. הייתי רוצה לקדם פרויקט של לימוד פעילויות יום יומיות בסביבת המגורים כגון: נסיעה באוטובוס, קניה במכולת, זהירות בדרכים וכד. הייתי משתפת בפרויקט את המטפלת הרגשית כיוון שפרויקט זה יהווה לדעתי מקפצה לעולמם הרגשי של הילדים, יעלה את ביטחונם העצמי ואת דימויים כאנשים עצמאיים. הבעיה שארצה לפתור היא הקונפליקט בין הצורך של ההורים לגונן על הילד המתקשה ולעשות במקומו את הפעולות (כגון לא לאפשר להם לקנות לבד במכולת או לנסוע לבד באוטובוס גם בגילאים גדולים), לבין הצורך ללמד אותם מיומנויות אלו ו"לשחרר" בהדרגה ולאפשר להם להיות עצמאיים ככל הניתן. את הפרויקט נתחיל בסימולציות בביה"ס בסביבות המדמות כביש, אוטובוס, מכולת וכד, ואח"כ נעבור לסביבה האמיתית בחוץ. תחומי חשיבה לדוג: רצף, פתרון בעיות, ניבוי, הסקת מסקנות ועוד. לדוג: יש לי 10 שקלים והמוצר שרציתי עולה 14 שקלים. מה אעשה? בסוף הפרויקט נזמין את ההורים והילדים יציגו בפניהם (לדוג בסרטון) את תהליך החקירה והלמידה ואת התוצרים. הערה: בזמן הקורונה פרויקט זה יצטרך התאמות להגבלות התקופה..

# data[].attributes.headline
סיגלית צויבל/ מרחב אוניברסלי ולמידה מרחבית.

# data[].attributes.subject
סיגלית צויבל/ מרחב אוניברסלי ולמידה מרחבית.

# data[].attributes.body
אני עובדת עם נשים מבוגרות עם מש"ה והם ממש לא מאמינות ביכולת של עצמן. אני ביחד עם הצוות הפרא רפואי רצינו לקדם פרויקט מה אני כן מסוגל לעשות ושווה לנסות, אולי אצליח?התוצר הוא רגשי לבנות אמון ביכולת שלה. החלטנו להקדיש לזה חודש שלאורך כל החודש יהיו פעילויות שקשורות לזה
ניסינו לחשוב על כמה דרכים להעביר את המסר של אני מסוגל ואם לא אנסה לא אדע אם אני מסוגל על מנת לעודד ספיגה.
הקראנו ספר על מסוגלות, סרטון על הספר, וסרטון שמע בניסיון למצוא מגוון דרכים להכיר, עשינו סבב של שיחה על מה החוזקות שלי ומה שווה לי לנסות? כל אחת גם כתבה את זה ותלו בחלל החדר, הבנות הכינו מחומרים שונים דמויות מהספר, הכינו עוגת בצורת דמויות מהספר, והיה דיון על הספר עצמו מ ה היתרונות שלו ולסוף החודש הבנות הולכות להציג את הספר.
יש שלל תוצרים של פרויקט לאורך הדרך שהבנות צריכות להסביר מה זה.
אנחנו באמצע התהליך ומקווה לראות את הבנות מנסות דברים שהם נמנעו מהם בעבר

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- תמר קירשנבוים

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- תמר קירשנבוים

# data[].attributes.body
כקלינאית תקשורת בבית ספר של מתבגרים על הרצף האוטיסטי, חשוב לי לקדם את היכולת התקשורתית של התלמידים. כבר מגיל צעיר חשוב לי לעזור לתלמידים לתקשר ולהתנהל בקבוצה על מנת שיצליחו לא רק כפרטים אלא גם כקבוצה. בחשיבה המוקדמת אני נעזרת בכל צוות הכיתה. במנתחת ההתנהגות- על מנת לסנכרן את התכנית ההתנהגותית הכיתתית שפעמים רבות משתלבת בד בבד בפעילויות הללו, ועם המרפאה בעיסוק כדי להתאים פעילויות שקרובים יותר ליכולותיהם ולכישרונותיהם של התלמידים. לצורך כך אני מתרגלת עם התלמידים משימות הדורשות 'שיתוף פעולה'. אלו פעילויות הדורשות שיתוף פעולה לצורך הצלחתם. לדוג': בניית מגדל כוסות (בזוגות) כאשר כל תלמיד מחזיק במקל ויחד עם המקל הוא יכול להזיז את הכוס. כמובן שהוא יצטרך את עזרת המקל של החבר... הפעילויות הן מגוונות: לעיתים יותר ספורטיביות ולעיתים דווקא יותר אמנותיות, לעיתים במרחב הכיתה ולעיתים במרחב הפתוח. המשותף לכולן הוא שהתלמידים צריכים לעבור דרך 3 השלבים של: תכנון, חלוקת תפקידים וביצוע. התלמידים למדו לתכנן היטב את הפעילות. בשלב זה הם למדו לזהות את הרצון של עצמם, להבין שיש גם לשני רצון משלו, להגיע להחלטה משותפת וכו'. בשלב חלוקת התפקידים למדו להתחלק לזוגות, להחליט מי ראשון, להבין במה הם טובים, איזה חבר יכול להיות שותף טוב עבורם וכו'. בשלב האחרון-ביצוע זהו השלב עם כר נרחב לתרגול מיומנויות חברתיות כמו: פשרה, שכנוע, ויתור, בקשה וקבלת עזרה וכו'. בסיום הפעילות התלמידים ממלאים דפי משוב קבועים להערכה עצמית על הצלחה ב'שיתוף פעולה' וכן על 'מיומנויות חברתיות ופתרון בעיות'. לעיתים המשוב כולל גם צפיה בסרטון של הפעילות של עצמם. בעצם כל התרגול הוא תוצר ביניים לדבר האמיתי- התנהלות בסיטואציה חברתית בקהילה/ בעבודה. בעקבות התערבות זו, כיום התלמידים כבר מנהלים דוכן מכירות בבית הספר מידי פעם עם תוצרים של עצמם ועוד. המטרה הסופית היא כמובן לראות אותם מתנהלים בקבוצה בשוק העבודה ומביאים לשם את כל ההצלחה מהתרגולים המהנים שהיו לנו.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/ נעמי בר-און   בעבודתי כקלינאית בבית הספר למוגבלות שכלית ישנם מטרות ופרויקטים רבים וחשובים שמצריכים התייחסות מיידית. כמו עבודה על מובנות דיבור, שיפור שפה, תת"ח, אכילה, היגיינה, קריאה ועוד. השנה רצינו לקדם פרויקט בנושא- חשיבה. כידוע שאוכלוסיה זו לקויה מאד בתחום זה ומיומנויות החשיבה אינן נרכשות אצלם באופן עצמאי עם היחשפותם לחיים. שותפים לדרך: חשיבות עליונה לצוות הכיתה ע"מ שיישמו זאת בחיי היומיום- בכיתה, בשיעורים, בהפסקות וביציאות. כמובן שככל שאנשי צוות רבים ומגוונים יותר ייטלו חלק הפרויקט יתבסס יותר עם הישנותו בתחומים השונים. פרויקט זה יתחיל עם הדרכת הצוות לתחומי החשיבה השונים וכיצד ניתן לשלבם בתוך הלמידה הקבועה ובכל חלקי היום. תחומי חשיבה לדוגמא- הסקת מסקנות, רצף, ניבוי, פתרון בעיות, סיבתיות וכד'. יישום לדוגמא להסקת מסקנות- המורה נכנסת לכיתה ורואה כיתה עם בלונים, עוגה וממתקים- ומהדהדת- אוהו אני רואה כאן עוגה ובלונים כנראה יש כאן למישהי יומולודת, או בשאלה- 'יש כאן יומולדת', אתם יודעים איך ידעתי?. וכך גם בשאר תחומי החשיבה. כמובן שחלוקת התחומים לפי זמני עבודה, והדגמה מרובה תביא את הצוות להיות שותף וע"י כך ליישם ולייעל את הפרויקט. התלמידים ירוויחו רווח נקי של הכרת העולם סביבם, הבנת המתרחש, וכך להיות שותפים, עצמאים ויעילים יותר, ופחות נזקקים לתיווך בכל פעילות.  

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/ נעמי בר-און   בעבודתי כקלינאית בבית הספר למוגבלות שכלית ישנם מטרות ופרויקטים רבים וחשובים שמצריכים התייחסות מיידית. כמו עבודה על מובנות דיבור, שיפור שפה, תת"ח, אכילה, היגיינה, קריאה ועוד. השנה רצינו לקדם פרויקט בנושא- חשיבה. כידוע שאוכלוסיה זו לקויה מאד בתחום זה ומיומנויות החשיבה אינן נרכשות אצלם באופן עצמאי עם היחשפותם לחיים. שותפים לדרך: חשיבות עליונה לצוות הכיתה ע"מ שיישמו זאת בחיי היומיום- בכיתה, בשיעורים, בהפסקות וביציאות. כמובן שככל שאנשי צוות רבים ומגוונים יותר ייטלו חלק הפרויקט יתבסס יותר עם הישנותו בתחומים השונים. פרויקט זה יתחיל עם הדרכת הצוות לתחומי החשיבה השונים וכיצד ניתן לשלבם בתוך הלמידה הקבועה ובכל חלקי היום. תחומי חשיבה לדוגמא- הסקת מסקנות, רצף, ניבוי, פתרון בעיות, סיבתיות וכד'. יישום לדוגמא להסקת מסקנות- המורה נכנסת לכיתה ורואה כיתה עם בלונים, עוגה וממתקים- ומהדהדת- אוהו אני רואה כאן עוגה ובלונים כנראה יש כאן למישהי יומולודת, או בשאלה- 'יש כאן יומולדת', אתם יודעים איך ידעתי?. וכך גם בשאר תחומי החשיבה. כמובן שחלוקת התחומים לפי זמני עבודה, והדגמה מרובה תביא את הצוות להיות שותף וע"י כך ליישם ולייעל את הפרויקט. התלמידים ירוויחו רווח נקי של הכרת העולם סביבם, הבנת המתרחש, וכך להיות שותפים, עצמאים ויעילים יותר, ופחות נזקקים לתיווך בכל פעילות.  

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחבית- מור סיבק, מרפאה בעיסוק

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחבית- מור סיבק, מרפאה בעיסוק

# data[].attributes.body
פרויקט שהייתי רוצה לקדם במקום עבודתי- הינו פרויקט הכנה לתעסוקה אשר יכין את מתבגרי ביה"ס בו אני עובדת (ביה"ס לנערים על הספקטרום), לעולם התעסוקה.
לקידום הפרויקט - הייתי רוצה להיות שותפה עם כל הצוות הפרא רפואי במקום העבודה  , מאחר ואני רואה בהכנה לעולם התעסוקה מטרות אינטגרטיביות והוליסטיות כמו התנהגות ותקשורת נאותים, ולא רק מטרות תפקודיות וביצועיות אשר הינן תחת אחריותי. כמו כן, הייתי רוצה לשתף פעולה עם גורמי חוץ כגון מפעלים תעסוקתיים/ חברות אשר פועלות בתחום השילוב.
שאלה או בעיה שארצה לפתור- הינו הקונפליקט והפער בין הרצוי למצוי.. יש תלמידים עם כישרון מסוים כמו נגינה או אומנות , אך בפועל אין מקום בעולם התעסוקה המוגן שיכול לתת מענה ובמה לכישרונותיהם באופן מובהק, משום שברמת תפקוד כמו של התלמידים שלנו- ההשמה הישירה היא במפעלים מוגנים, אשר העבודה בהם הינה חרושתית וחזרתית..
התוצר- קודם כל רגשי- הכנה מראש לתלמידים ולהוריהם כי לא יקבלו מענה מושלם לחלומם התעסוקתי ויצטרכו למצוא מקומות אחרים כמו יישום הכישרון בזמני פנאי או יוזמות אישיות לפרזנטציה של הכישרון..
הערכה- הדבר ישים, אך יצטרך לכלול את הצוות הרגשי בביה"ס- יועצת/ מטפלת רגשית שיעזרו לאט ובעדינות להורים ולתלמידים להבין את התמונה המלאה.
השלב הבא להוציא אותו לפועל- תכנון שיחה/ סדרת שיחות עם כל העוסקים בעניין .
תוצר הביניים- התחלה של הפנמת הדברים והמציאות בשטח..
רפלקציה על תהליך הלמידה- כולנו צריכים לעשות חושבים... ולהיות יצירתיים כדי כן להצליח להביא כישרונות לידי מימוש... אך יחד עם זאת, לא להבטיח חלומות שאי אפשר לקיים, ובאופן מקצועי לשקף את המציאות למטופל והוריו.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/ חיה הלינגר דור

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/ חיה הלינגר דור

# data[].attributes.body
אני דרמה תרפיסטית, עובדת עם תלמידי חטיבה. השנה במהלך הטיפול באחת הקבוצות, העלו המטופלות את נושא החרם כעניין שנוגע בהן ומטריד אותן. כל אחת מהן הייתה במקום כלשהוא על הרצף מחרימה- מוחרמת, ומתוך כך הן עסוקות בזה. גם הסביבה היום מדברת הרבה על חרם, בריונות והצורך לדבר את זה ולהעלות למודעות והן חשו שהטיפול יהיה מרחב בטוח להעלות את הדברים. כשקראתי את החומרים של היחידה, עלו בי רעיונות כיצד לפתח את הנושא מעבר למה שכבר יישמתי בטיפול. החקר בתחום הרגשי יהיה יותר אישי ולאו דווקא יציאה למקורות אחרים, דבר שיכול להוות אתגר משמעותי, לחשוף ולהיחשף..

שותפה לפרויקט: מחנכת הכיתה
שאלת הפרויקט: מה זה חרם בשבילי?
תוצר: רגשי- העלאת הנושא, שיתוף אמיץ ונותן מקום, מניעה של מצב כזה והעצמה אישית.
תהליך (שלבים לדוגמא):
משחק " סליחה על השאלה- חרם" -
הקבוצה יוצרת שאלות בנושא החרם, וכל אחת מקבלת במה לענות על השאלות בסגנון התוכנית "סליחה על השאלה", אפשר להסריט ואח"כ לצפות יחד.
דרמה יוצרת-
הקבוצה מעלה סצנות שונות של חרם, בהן מתנסות הבנות בשני הצדדים של מוחרמת או מחרימה ובאמצעות כלים נוספים של דרמה תרפיה מדברות על התכנים שעלו.
אומנות-
יוצרות כרזות מתוך התכנים שעלו, ביחיד או בקבוצה על נושא החרם.

בשלב זה משתפים את המחנכת בתכנים שעלו, ומחליטים על דרך להעביר את התהליך לכיתה כולה. אפשר להשתמש ביצירה שנעשתה, בקטעי הוידאו, או ליצור מערך שיעור יחד עם המורה.
בהמשך ניתן בעזרת היועצת להעביר את המהלך לשכבה כולה, כשהמטופלות מובילות את העניין.

הרפלקציה בתהליך טיפולי היא שונה ולהרגשתי יכולה להתבצע ביחד עם הקבוצה ועם כל אחת לבד, כשהמטופלת עצמה מספרת על התהליך שעברה ומקבלת שיקוף והדהוד לדברים.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- נעמה רמות

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- נעמה רמות

# data[].attributes.body
במסגרת עבודתי בגן תקשורת עם ילדים המתמודדים עם קשיים בוויסות החושי והריגשי, באופן טבעי עולה במוחי מחשבה על יישום פרויקט בנושא זה. אני מאמינה שהצוות הרב מקצועי שעובר עימי יכול להיות שותף נפלא לדבר כזה. יבין ויתמוך בחשיבה של שיתוף הילדים בתהליך הלמידה, העמקה ודיוק אודות הקשיים שלהם ומציאת דרכים לסנגור עצמי ולהתמודדות אישית. מכיוון שזו השנה האחרונה של הילדים בגננו, עולה לי רעיון של הכנת ספרייה, המורכבת מספרים אישיים הכוללים התייחסות לפרופיל האישי של כל אחד, מה מייחד אותו, מה נעים לו, מה עוזר לו להתמודד כשקשה. תהליך ההכנה יכול להיווצר עם צוות הגן לאורך זמן, בהמשגה והעמקה משותפת הדרגתית. תוך קידום מטרות שונות "על הדרך"- קשב ורצף, גרפו מוטוריקה, קשר בין אישי, שיח על רגשות ומצבים שונים ועוד. בדמיוני יוכלו הילדים לעלעל האחד בספרו של השני וכך גם ללמוד בצורה עקיפה ורחבה על עצמם. אולי אף לתקשר באמצעות על הצרכים והקשיים גם עם הורים/מטפלים ואנשים שונים בסביבתם. ולסיום, לעת פרידה, יוכלו לקחת את הספר האישי עימם הלאה לקראת לדרך חדשה ומעבר לסביבת התמודדות חדשה. 

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- תמר אליצור

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית- תמר אליצור

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק ועובדת עם ילדים עם אוטיזם. פרוייקט שהייתי רוצה לקדם במסגרת בית הספר הוא פרוייקט של חשיפה למאכלים. באוכלוסייה של ילדים על הרצף יש פעמים רבות בררנות באכילה, מגוון מצומצם של מאכלים ומרקמים, בעקבות קשיים תחושתיים או קבעונות ותבניות. בפרוייקט אותו אני רוצה לקדם הייתי רוצה שתהיה הכנת מאכלים חווייתית, פיקניק טיפולי, והתנסות מגוונת עם מאכלים שונים. לכל ילד תהיה אחריות להביא מאכל לפיקניק או להכנת המאכלים, החשיפה תהיה כיתתית, וכך תהיה גם למידה חברתית. הצוות החינוכי יהיה שותף פעיל בפרוייקט ויישם אותו מספר פעמים בשבוע. בכל התנסות כזאת הילדים יוכלו להביא את התוצרים לארוחה בכיתה, התלמידים יראו מה חבריהם אוהבים לאכול, יתנסו במאכלים שונים במבט, מגע, עם חוש הריח, וכו'. החשיפה המדורגת והחווייתית מנטרלת את הקושי הרגשי שחווים הילדים כאשר צריכים לטעום או לאכול מאכל חדש. ניתן לצלם את הפעילות, ובכל פעם לתלות בכיתה את המאכל אותו הכינו התלמידים, וכך החשיפה נמשכת גם לאחר ההתנסות.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/אחינעם גלאור

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/אחינעם גלאור

# data[].attributes.body
רקע: אני קלינאית תקשורת בגן לילדים עם עיכוב התפתחותי.
שותפה לפרויקט: מטפלת רגשית.
שאלת הפרויקט: "שולם שולם - לעולם?" איך נטפח אצל ילדי הגן רגשי חברות ואחווה?
תוצר: רגשי - ילדים שמתייחסים יפה ובכבוד זה לזה, עוזרים ומפרגנים.
הערכה: בניית טבלה המפרטת מצבים שונים בגן (למשל: שיתוף פעולה במשחק/משימה עם חבר אהוב, שיתוף פעולה עם ילד שאינו מוגדר "חבר טוב", עזרה לחבר קרוב, עזרה לילד שאינו "חבר טוב", פירגון וכד').
תהליך: הקראת ספרים המעלים יחסי חברות ודיון לגבי הנקודות שעלו, דיבור על רגשות וחברות - "ואהבת לרעך כמוך", "מה ששנוא עליך לא תעשה לחברך" וכד' - כמו גם ציור ויצירה הקשורים לכך, משחקים שיתופיים ומשימות הדורשות עבודה משותפת, מתן חיזוקים לילדים על פירגון לחבר, וכן הלאה.
תוצר הביניים: האווירה בגן טובה יותר ומידת השיתוף של ילדים זה את זה במשחקים רבה יותר. בנוסף, בחינת מידת התיווך הנדרשת להם בשלב זה.
רפלקציה: הילדים השיגו את היכולת לעבוד בשיתוף פעולה ולהנות מכך, הם למדו להגיד מילה טובה לחבר ולעזור לו כשהוא זקוק לעזרה. ההקנטות וההלשנות פחתו והם מצליחים להסתדר טוב יותר זה עם זה. הם התקשו במיוחד לפרגן אבל התקדמו בזה. יש אווירה נעימה ורגועה יותר בגן וגם הילדים חשים יותר בטחון.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית 

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית 

# data[].attributes.body
אני עבודת כמרפאה בעיסוק בגנים ובית ספר לילדים עם שיתוק מוחין ובעיות מוטוריות מורכבות. ילדים אלו, בשלבים שונים של בניית הזהות העצמית שלהם מתחילים לשאול שאלות מורכבות על גופם ומצבם, שאלות כמו "למה הרגליים שלי לא עובדות?" "למה הרופא לא עוזר לי?" או "מתי אוכל ללכת כמו האחרים?". הילדים  מקבלים התייחסות אישית על ידי אנשי מקצוע על מנת לעבד את החוויה וללמוד כיצד לסגר על עצמם. לצד זאת, בעקבות הסרטון צמחה בי ההבנה כי ניתן להרחיב זאת מעבר לפרויקט. הילדים הבוגרים יותר יוכלו להיות שותפים בהכנת מצגת, ספרון, פוסטר או כל רעיון אחר שיעלה בקרב הילדים, שבו הם יסבירו על מצבם, על הקשיים והפתרונות שהם מצאו לעצמם ואולי אפילו היתרונות שהם מוצאים במצבם. מידע זה יוכל לעבור לילדים הצעירים על ידי הילדים הבוגרים ולסייע להם להתמודד עם שאלות אלו. שכן לילדים הבוגרים יש את היכולת להבין את החוויה שעוברים הילדים הצעירים באופן אמיתי יותר מאשר אדם חיצוני. שותפים שהייתי רוצה שיצאו איתי למסע כזה הם המחנכת שמכירה היטב את הילדים ומטפלת רגשית שתדע לסייע בחוויות הקשות שצפויות לעלות, הן גם יכלו לסייע להחליט מי מהילדים בשל לבצע פרויקט מעין זה. כאשר החיבור של הילד יכול להיות דרך ההצלחה או הקושי האישי שהם חווה ולמדו מהם. אני מאמינה שחווית הילדים שיסייעו וחווית הילדים שיסתייעו מפרויקט מעין זה בבית ספר ובגנים יכולה להיות עצומה.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/תמי ליוש

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית/תמי ליוש

# data[].attributes.body
בשנים האחרונות עבודתי התמקדה בקידום תפקודים ניהוליים אצל ילדים עם הפרעות קשב וריכוז דרך פרוטוקול לטיפול בשיטת קוגפן. בשנה האחרונה הרחבתי את ידיעותיי לטיפול בנושא גם במתבגרים. בבסיס השיטה היא העלאה למודעות של הבעיה ובפרט מודעות ONLINE. בתהליך זה נעשית חקירה משותפת של המטפל והמטופל ובו לומדים מהי ההפרעה ומאפייניה, מה השפעותיה על התפקוד, מהם החסרים הניהוליים. החקירה מתבצעת בקריאה משותפת, צפייה בסרטונים, יצירת פרוייקטים וכו. הידע מביא לחקירה משותפת של המכשולים שעומדים בפני המטופל ומציאת אסטרטגיות בסביבה או בו להתמודדות עם מכשולים אלו. לבסוף המטופל מציג בפרזנטציה מול הוריו את התהליך שעבר, לרוב המפגש הזה הינו מרגש ביותר עבור כל הצדדים. לאחרונה התחלתי לחשוב לעצמי האם אני אוכל לעשות מן פרוייקט שכזה בכיתה י בבית ספר לחינוך מיוחד שאני עובדת בו, זו כיתה של נוער עם לקויות למידה והפרעות קשב. אני חושבת שבעבודת צוות עם המחנך נוכל לעשות תוכנית לאורך מחצית בה נחקור ביחד ולחוד את מאייפני ההפרעה, כיצד משפיעה על התפקוד של כל אחד ולהוציא מעין חוברת אסטרטגיות שתאגד את כל האסטרטגיות שעזרו ויעזרו לכל אחד מהתלמידים. התלמידים יוכלו להציג אותה תלמידי בית הספר הנוספים. אני חושבת שיש ערך גדול לחקירה עצמית, ופרט בקבוצה, ואני כמטפלת אלמד ואתפתח מכך מאד.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית - אורה ברג

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית - אורה ברג

# data[].attributes.body
צפייתי בסירטון של עדי בנושא זה וקראתי את המאמר "דרכי הוראה ולמידה מבוססת פרוייקטים". במהלך הצפייה והקריאה עברו לי הרבה מחשבות בראש. חשבתי על הפרויקטים בבי"ח "הדסה" שהם ממש מעוררי הערכה והשראה. אני עברתי ניתוח בתור ילדה ללא כל הכנה לי או לאמי. בהסתכלות לאחור זו היתה חוויה קשה עבור שתינו. בהמשך חשבתי על מסגרות מיוחדות ללמידה עם שיטות למידה חויותיות וחדשניות שביתי למדה בהם כמו "מרכז ישי" וכעת בתוכנית "בר -אילן" למתמטיקה. איך המורים בתוכניות אלו מצליחים לגייס את התלמידים ללמידה, מעלים מוטיבציה ע"י הנאה וסקרנות טבעית של בני הנוער. חשבתי גם על בית ספר מיוחד וחדשני בשיטת ה"חינוך האישי" שחברה סיפר לי שילדיה לומדים בו בארץ שעשה עליי רושם עז. כאשר  ההתכווננות העיקרית שם הינה על התאמת הלמידה לכל ילד הן מבחינת התכנים והן מבחינת דרכי הלמידה. לאור ניסיוני הרב בטיפולים פרטניים עם ילדים עם הפרעת קשב חשבתי על פרוייקט שניתן לעשותו בבית הספר מבית ספר יסודי שיבדוק מהן דרכי הלמידה הטובות והמתאימות ביותר עבור ילדים עם הפרעה מסוג זה. בכיתה? בקבוצה קטנה? באופן פרטני? עם עוד ילדים עם קשיים דומים? איך תיראה הסביבה הלימודית המיטבית עבורם? שמעתי על ארצות בהן נוטים להימנע ממתן טיפול תרופתי ואשר הגישה בהן היא להצמיד משלבת לכל ילד עם הפרעה מסוג זה מרגע כניסתו לבית הספר. לצורך פרויקט כזה הייתי מגייסת את תלמידי הקשב עצמם ועוד תלמידים שמעוניינים להיות חלק בפרויקט כזה. הייתי מגייסת את צוות המורים לכך על מנת לעזור לילדים/נערים לתכנן את החקר והלמידה סביב הנושא בקבוצות קטנות. כולל קריאת מאמרים, צפייה בסרטונים ותשאול/עריכת ראיונות ילדים עם קשיים מסוג זה. כשלב ראשון היה עליהם להבין לעומק את הבעיה ואת השלכותיה. כמובן שהייתי צריכה להתייעץ ולבקש אישור עבור כך ממנהלת בית הספר ולבקש את שיתוף הפעולה של צוות המורים. לסיכום הייתי מבקשת הצגת תכנית עבודה ללימודים מסוג זה במצגת או בחוברת. הייתי מציעה לעשות פיילוט למידה בבית הספר של כ-10 ילדים עם הפרעת קשב. ממנו ניתן יהיה להפיק מסקנות והמלצות להמשך.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית / חני יניב

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי ולמידה מרחב"ית / חני יניב

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת העובדת עם תלמידים על הרצף האוטיסטי לא וורבלים. חלק גדול מהעבודה היא לימוד שימוש בלוחות תקשורת כאשר רוב התלמידים בשלבים הראשוניים של בקשת פריטים אהובים בלוחות תקשורת. כאשר תלמיד לומד לראשונה בקשה בלוח, צוות הכיתה לרוב נותן באופן מיידי את הפריט כדי שהתלמיד יבין את הקשר בין בקשה בסמל לקבלת הפריט. אך בשלבים מתקדמים יותר אנו רוצים ללמד את התלמידים שלא כל דבר יכול לקבל מיידי, לפעמים חסר, לפעמים צריך לבחור משהו חלופי. לרוב התלמידים מגיבים בהתפרצויות או הפעלת כוח לנוכח סירוב.
למטרה זו יצרנו פרויקט שנקרא "מתי אפשר?" יחד עם מנתחת התנהגות. בתכנית זו התלמיד לומד שלעתים נדרשת המתנה עד לקבלת הפריט. במהלך הפרויקט התלמידים לומדים שלעתים יש "לחכות קצת" או "לחכות הרבה" ולעתים אי אפשר כרגע לקבל את הפריט. התלמידים לומדים בדרך חווייתית מה אפשר לעשות כאשר נדרשים לחכות. התלמידים לומדים לשאול מתי במערכת יוכלו לקבל את הפריט ובדרך זו גם לומדים להכיר זמנים שונים ביום ובמערכת שעות. בפרויקט התלמידים נחשפים לפריטים שונים ופעילויות חלופיות שאפשר לבחור כשהפריט שביקשו לא זמין. כמובן כל תהליך שאילת השאלות מתבצע באייפד האישי של התלמיד כך שהוא לומד ליזום תקשורת באופן עצמאי.
בזכות הפרויקט התלמידים רגועים יותר, חווים יותר ביטחון ולומדים לסמוך על הצוות שגם אם לא יקבלו באופן מיידי הם יודעים מתי יקבלו בהמשך היום או אפשר למצוא יחד פתרון חלופי. התלמידים השיגו מטרות רבות- למדו דחיית סיפוקים על ידי שיח שאילת שאלות בלוח תקשורת, למדו פעילויות שיכולות לסייע בזמן המתנה וכן נחשפו למגוון פעילויות וכך חלה הפחתה בהתנהגות מאתגרת והגברה של תחושת רוגע וביטחון.

# data[].attributes.headline
חדר הטיפול שלי- רחלי בעל-שם

# data[].attributes.subject
חדר הטיפול שלי- רחלי בעל-שם

# data[].attributes.body
שמי רחלי בעל-שם אני מטפלת רגשית באומנויות, עובדת בשני בתי ספר, כלומר בשני חדרי טיפול קטנים יחסית אשר חולקת עם עוד מטפלים ומורים. לעיתים הדבר מפריע, למשל, באחד החדרים הוחלט להעביר ארון אחד למורה, שהיה בשימושי, אשר היה משמעותי לשמירת היצירות, וכן לעיתים החדרים לא נשאר כפי שהשארתי. לחדר אחד יש כניסה מחצר בית הספר דבר הגורם לנגישות החצר בעת הצורך בקלות, ומנגד לכניסת חרקים. כמו כן, ישנו חלון מרווח והחדר מואר. בחדר זה יש בעיקר חומרי אומנות ומעט משחקים. בחדר אחר יש מגוון יותר של ציוד בתחומים שונים - מוזיקה, משחקים, תנועה ואומנות, כך שיש לילדים מבחר רב יותר מהבחינה הזאת לביטוי אישי, אולם דווקא בתחום ההתמחות שלי האומנות, חסרים חומרי יצירה ומתמהמהים לקנות וכן חסר בו מקום מסודר ליבוש עבודות. בחדר זה ישנו חלון צר יותר, שנפתח מעט לתוך המבואה של הבית ספר מול חדר המנהל ולא החוצה. בנוסף, החדר אינו עשוי מבטון ואינו מבודד מרעשים. לעיתים אני יוצאת עם הילדים החוצה לחצר בעת הצורך. בשניהם חסר לי כיור וצריך ללכת למקום אחר לשם שטיפת ידיים ומכחולים. היו שנים שהייתי יכולה לשים חלק מהיצירות בחדרים סמוכים והשנה אין לי אפשרות כזו. אני נאלצת ללמוד קצת יותר לצמצם, ולהתחשב גם בגבולות החדר, ומצד שני עם הזמן אני לומדת יותר לשחרר ולתת יצירות הביתה גם במהלך השנה וזאת אחת הסיבות לכך. לשני החדרים ישנם יתרונות וחסרונות, והייתי רוצה לשלב ביניהם וכן לשדרג. הייתי שמחה לחדר טיפול יותר גדול, מרווח ומאוורר, ליותר ניקיון, סדר וארגון וכמובן לכיור. כמו כן, אם היה מקום מרווח הייתי מוסיפה פינת רוגע בחדר- פופים בחדר, והייתי יכולה להכניס גם ספרים וארגז חול. בנוסף, הייתי שמחה לחדר נוסף צמוד לאחסון ובמיוחד ליצירות גדולות.

# data[].attributes.headline
חדר הטיפול שלי- נעמי בר-און	שמי נעמי בר און ואני קלינאית תקשורת. עובדת בכמה מקומות עבודה: בביה"ס למוגבלות שכלית , במרכז טיפולי לשיקום שמיעה ובקליניקה פרטית. בביה"ס אנו דוגלים יותר ויותר בשיטה האקולוגית והטיפולים נעשים בעיקר קבוצתיים במסגרת הכיתה, עדיין ישנם טיפולים פרטניים שנעשים בחדר הטיפול- והוא מכיל את הציוד הנדרש אך חסר חן וייחודיות, שיפוצו עומד ברשימת המטלות אך לא בין הראשונות שבהן.... במרכז לשיקום שמיעה ג"כ יש חדר טיפולי מצויד מאד והוא גם חביב ומזמין. אחד הדברים הנוחים בו שהמטפל יושב על כסא גבוה ולמטופל ישנו כסא עץ מוגבה כך שהטפל ג"כ יושב בנוחות בניגוד למקומות טיפול אחרים. בקליניקה הפרטית שלי מאד נעימה ומזמינה- קו נקי צבעים קבועים עיצוב מעט מודרני אך בצבעים עדינים, מסודרת ומרווחת. ישנו חדר המתנה- שעדיין ממתין לעיצובו ושירותים. ישנה גם יציאה למרפסת שמטופלים אוהבים לחכות שם. הייתי שמחה גם שם לרכוש כסא גבוה מותאם לילדים שיאפשר לי לטפל בנוחות וללא ישיבה בכסא קטן וכ"כ לא בריא ונוח לגב. וכן לעצב תמונות וציטטות מחכימות/ משעשעות התואמות את אופי הטיפול.

# data[].attributes.subject
חדר הטיפול שלי- נעמי בר-און	שמי נעמי בר און ואני קלינאית תקשורת. עובדת בכמה מקומות עבודה: בביה"ס למוגבלות שכלית , במרכז טיפולי לשיקום שמיעה ובקליניקה פרטית. בביה"ס אנו דוגלים יותר ויותר בשיטה האקולוגית והטיפולים נעשים בעיקר קבוצתיים במסגרת הכיתה, עדיין ישנם טיפולים פרטניים שנעשים בחדר הטיפול- והוא מכיל את הציוד הנדרש אך חסר חן וייחודיות, שיפוצו עומד ברשימת המטלות אך לא בין הראשונות שבהן.... במרכז לשיקום שמיעה ג"כ יש חדר טיפולי מצויד מאד והוא גם חביב ומזמין. אחד הדברים הנוחים בו שהמטפל יושב על כסא גבוה ולמטופל ישנו כסא עץ מוגבה כך שהטפל ג"כ יושב בנוחות בניגוד למקומות טיפול אחרים. בקליניקה הפרטית שלי מאד נעימה ומזמינה- קו נקי צבעים קבועים עיצוב מעט מודרני אך בצבעים עדינים, מסודרת ומרווחת. ישנו חדר המתנה- שעדיין ממתין לעיצובו ושירותים. ישנה גם יציאה למרפסת שמטופלים אוהבים לחכות שם. הייתי שמחה גם שם לרכוש כסא גבוה מותאם לילדים שיאפשר לי לטפל בנוחות וללא ישיבה בכסא קטן וכ"כ לא בריא ונוח לגב. וכן לעצב תמונות וציטטות מחכימות/ משעשעות התואמות את אופי הטיפול.

# data[].attributes.headline
חדר הטיפול שלי- הדר מימון

# data[].attributes.subject
חדר הטיפול שלי- הדר מימון

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת ועובדת במספר מקומות עבודה שונים, אפרט על אחד מהם- גן תקשורת: חדר הטיפול שלי נמצא מחוץ לגן, במסדרון המחבר בין כמה גנים שונים. מרגיש לי שיש משהו טוב ביציאה הזו מהגן לטיפול בחדר אחר, אבל מצד שני הרעש במסדרון חזק ולפעמים זה מעט מפריע לטיפול. החדר עצמו קטן בעיניי, כולל שולחן, שני כסאות, חבית ומספר ארונות ושידות מלאי צעצועים כך שהחלל הפנוי שנותר בחדר קטן מאוד. מצרפת צילום מסך מהסרטה של טיפול (הילד מוסתר). באופיי אני משתדלת לשמוח במה שיש:) אבל אם כבר התבקשנו במטלה זו הייתי שמחה לחדר שונה מאוד: גדול ומאוורר יותר, בעל מרחב שיאפשר לי לעבוד בצורה פחות דידקטית ויותר חופשית- במיוחד עבור טיפולים בגישת DIR אותה אני לומדת השנה. כמו"כ הייתי שמחה לאביזרים נוספים  שיכולים לאפשר תנועה חוץ מהחבית. אציין לטובה את המראה שבחדר שעזרה לילדים מספר פעמים ליצור אינטרקציה זה עם זה דרכה וממש הקפיצה לי כמה טיפולים. בנוסף, אני חולקת את החדר עם מספר קלינאיות נוספות וזה מאוד בעייתי מבחינת לוז הטיפולים (יש חדר טיפולים נוסף אך הוא עוד יותר קטן וחנוק..)- והייתי שמחה אם היו מספיק חדרים כך שלא היינו צריכות לחלק בינינו את החדר לפי שעות.

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה חדר הטיפול שלי

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
הגיע זמן חינוך

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גילוי נאות: לקח לי לא מעט זמן ללמוד איך לתכנן פרויקט משובח. בחטיבת הביניים שבה אני מלמדת, כל לימודי המדעים ומדעי הרוח (היסטוריה, תנ"ך, ספרות ושפה) נלמדים רק באמצעות למידה מבוססת פרויקטים (PBL), ועדיין, רק בתום השנה השנייה ואחרי שהתנסיתי בתכנון של עשרה פרויקטים, חוויתי פרויקט ממש מוצלח. זה גם הפרויקט היחיד שיצא לי "למחזר", עם כמה שיפורים. השנה יכולתי כבר להוריש אותו למורים אחרים בבית הספר. זה נדיר אצלנו שמורים לוקחים פרויקט מוכן "מהמדף", אולי מכיוון שיש משהו בחוויית היצירה של פרויקט שקשה לנו לוותר עליו, ואולי כי הוראה בבית ספר שכולו מושתת על למידה מבוססת פרויקטים מושכת משוגעים לדבר.

אז איך זה נראה כשיש פרויקט משובח? בשיעורים הילדים פשוט עובדים - נמצאים במה שהפסיכולוג צ'יקסנטמיהאיי (Mihaly Csikszentmihalyi) הגדיר כ"זרימה" - תחושה של ריכוז והתמקדות בעשייה מסוימת, שמסבה הנאה מרובה לאדם החש אותה. התוצר או השאלה המובילה את הפרויקט, העניין וההנאה, הם שמניעים את הלמידה. רוב או כל הקבוצות מגיעות לתוצר ברמה גבוהה. הילדים מרגישים שייכות לתוצר, ובתום הפרויקט הם מבינים את הרעיונות הגדולים הקשורים לנושא. המתבוננים מבחוץ בשיעורים טובים בפרויקט מוצלח, לא תמיד יכולים לראות עד כמה הוא תולדה של הרבה מחשבה מוקדמת. מילת המפתח היא "תכנון". ואם חלקכם התייאש בשלב הזה והחליט להישאר בדפוסי ההוראה ה"מסורתיים", רגע לפני שאתם מוותרים על ההתנסות, חשוב שתדעו שההשקעה הזאת - שכרה בצידה (ויש גם בונוס): התלמידים מתחברים לנושא באופן רגשי, הם מבינים אותו באופן עמוק יותר וחשים שייכות והתפתחות כלומדים. איך אני יודעת את זה? מהילדים. הם אומרים זאת בריפלקציה שאני מבקשת מהם לעשות בסיום הפרויקט, וזוכרים אותו מצוין גם ממרחק של שנה או שנתיים. ומה עם הבונוס? למידה מבוססת פרויקטים משנה לחלוטין את מקום המורה, מהאדם שמעביר את הידע למי שמנחה תהליכי למידה. זאת פעולה המאפשרת קשר קרוב יותר עם הילדים, ומסייעת מאוד בעבודה עם מתקשי הקשב ומאותגרי הישיבה הסבילה.
הנה 9 עצות שיכולות לעזור ביצירת פרויקט משובח כזה.
1. חפשו שותפים - חשיבה ופיתוח נעשים במיטבם בקבוצה. נסו למצוא שותף/ה לתכנון הפרויקט. זה יכול להיות עמית המלמד את אותו תחום דעת בכיתות אחרות בשכבה, כך תוכלו לחלוק ביניכם גם את המשימות הנוגעות לבניית הפרויקט, או, לחילופין, מורה המלמדת את אותה כיתה בתחום דעת אחר. כך תוכלו ליצור יחד פרויקט רב תחומי, ולכיתה יהיו שעות רבות יותר לעבוד על הפרויקט.

לדוגמא - תוצר הפרויקט "חיזור גורלי" היה גלויה דו צדדית. בצד אחד של הגלויה הופיע דימוי חופשי וטקסט העוסק בחיזור בין בני אדם. כדי ליצור את הגלויה התנסו הילדים בכתיבת פסקת טיעון, למדו כללי כתיבה, אפיון דמויות וקונפליקטים, תוך עיסוק בפן הרגשי, התרבותי והמוסרי של החיזור בין בני אדם. בצידה השני של אותה גלויה הציגו חברי הקבוצה דימוי של בעל חיים וטקסט מדעי על מאפייני החיזור שלו, תוך שהם עוסקים בשאלות: למה צריך תהליך רבייה ומה חשיבותו לקיום המינים, אילו צורות רבייה קיימות בעולם החי ומה החשיבות של בחירת בן זוג בתהליך הרבייה.

2. התחילו מהסוף - פרויקט מצוין הוא פרויקט שיש לו תוצר טוב. מהו תוצר טוב? תוצר המוגדר באופן ברור וקונקרטי. הגדרה ברורה יוצרת אילוץ, ושם נולדת הרבה פעמים היצירתיות.

כאן מגיע טיפ זהב, עליו נוטים הרבה פעמים לדלג. חשוב שתכינו את התוצר בעצמכם בשלב התכנון, לפני שאתם מציגים את הפרויקט לתלמידים. הכינו תוצר לדוגמא ומחוון - איך יראה תוצר ברמה גבוהה. אל תסתפקו ברעיון יצירתי למהלך הפתיחה. חשוב שלפני היציאה לדרך תהיה לכם תמונה מלאה של כל המהלך. שתדעו שהתוצר (או התוצרים) בפרויקט מאתגרים במידה המתאימה, ושטווח הזמן העומד לרשותכם מתאים למשימה.

לדוגמא - בפרויקט "עושים סיפור מחומר" התנסו הילדים בכתיבת סיפור קצר בשיעור מדעי הרוח. גיבוריו של הסיפור היו יסודות כימיים, אליהם התוודעו הילדים בשיעורי מדעים. בשיעורי אמנות הם יצרו מסכה שביטאה תכונות של היסוד הכימי שלהם. התוצר הסופי המשותף היה ספר, הכולל הסבר מדעי על תגובות כימיות בין יסודות, הסיפורים והתמונות של המסכות.

3. חברו את הפרויקט לתחומי התשוקה שלכם - הוראה בלמידה מבוססת פרויקטים היא מלאכה מאד תובענית. מנגד, פרויקט טוב גורם להתרוממות רוח של ממש, וכאשר אתם מתלהבים, זה עובר לילדים - את זה גילינו כבר מזמן. תוצר מוגדר היטב לא סותר יצירתיות. להיפך. נסו לבחור תוצר שייתן מקום גם ליצירתיות ולביטוי אישי של הילדים.

לדוגמא - יש לי עניין עם צעצועים של פעם, מהזמן שלא הכל היה מחובר ללוח אם אלקטרוני. בפרויקט צעצועי אנרגיה הכינו הילדים צעצועים שיש בהם כמה המרות אנרגיה, אותם יצרו מחומרים ממוחזרים. הצעצועים ניתנו לילדים צעירים יותר, יחד עם הסבר על המרות האנרגיה שיש בצעצועים.

4. מהוראה בדחיפה ללמידה במשיכה - למרות אינסוף תובנות על הקשר ההדוק בין למידה משמעותית ללמידה פעילה של הילדים, לרובנו יש את הצורך להקדיש חלק ניכר מהזמן להקניה. ובמילים אחרות, שיעור פרונטלי שבו רוב הילדים סבילים רוב הזמן. ככה אנחנו מאבדים את את מרביתם, וגם אם יש לנו תוצר נהדר בסוף, דרך רכישת הידע אינה מחוברת אליו. נסו לבנות את מהלך הפרויקט כך שרכישת הידע נעשית על ידי חקר או קריאה באופן עצמאי (יש שיקראו לזה שיעור הפוך), בכיתה או בבית, העיבוד נעשה בעבודה קבוצתית ויישום ההבנה נדרש כדי להכין את התוצר. כלל אצבע? 20% מהזמן מוקדש לשיעור פרונטלי, כולל דיון במליאה. לא יותר. (אני בדרך כלל מקדישה אותו להסבר על המשימה הנוכחית והתייחסות לתקלות נפוצות בהן ניתקלתי כאשר בדקתי תוצרי למידה). כל יתר הזמן מוקדש לעבודה עצמית של הילדים. כך אתם יכולים לחלק את הזמן שלכם בעבודה אישית עם כל אחת מהקבוצות.

5. חשיפה מחוץ לד' אמות הכיתה - כאשר תוצרי הפרויקט זוכים לחשיפה רחבה, הדבר מגייס את הילדים, יוצר מחויבות ותחושה של משמעות. זאת יכולה להיות תערוכה, יריד, הצגה, ספר, סרטון, בלוג ברשת ועוד.

לדוגמא - בפרויקט 'מה מאכילים אותנו', חקרו הילדים את ההשפעות הבריאותיות שיש לרכיבים במזונות תעשייתיים פופולריים. במקביל הם למדו לזהות את המניפולציות הרגשיות שמפעילות הפרסומות של אותם מוצרים עלינו, הצרכנים. תוצר הפרויקט היה בלוג שבו הציגה כל קבוצה את הממצאים שלה, בנוגע לנזקים הבריאותיים, לצד פרסומת תגובה אותה יצרו בעצמם, הכוללת מידע שחברות המזון משתדלות להצניע. חלק מהערכת הפרויקט היה מספר הכניסות לבלוג. הילדים השתמשו ברשתות החברתיות שלהם כדי להביא לחשיפה רחבה של הבלוג.

פרסומת תגובה - ממרח נוטלה

6. ריבוי טיוטות - אחד העקרונות החשובים ביותר בלמידה מבוססת פרויקטים הוא ריבוי הטיוטות. בעוד שבלמידה מסורתית המבחן או העבודה שהתלמיד מגיש היא התוצר הסופי, הרי שבלמידה מבוססת פרויקטים תמיד יש כמה גרסאות לכל תוצר. עיקר הלמידה נעשה בשיפור בין גרסה לגרסה. אירוע ההשקה של הפרויקט הוא אף פעם לא ההזדמנות הראשונה שבה אתם רואים את התוצר. כך ניתן להגיע לתוצרים ברמה גבוהה יותר. כאשר אתם מתכננים את הפרויקט חשוב להקדיש זמן להגשת טיוטות ושיפורם, גם אם זה בא על חשבון היקף הנושאים בהם יגע הפרויקט.

לדוגמא - בפרויקט 'שאלה של חומר' שעסק בתכונות חומרים והקשר בין תכונות לשימוש, קיבלו הילדים משימה: להכין חפץ מחומר שאינו מתאים בעליל. למשל הכנת כדור פינג פונג מחוט משיכה. לאחר שניתחו את תכונות החומר שקיבלו ואת התכונות הנדרשות לכדור, הם יכלו לבחור עוד חומר אחד נוסף. במקרה הזה נבחרו גומיות "גומילום". לתוצר הסופי הם צירפו את תיק המוצר, הכולל אל כל ההסברים המדעיים הרלוונטיים.

7. הערכה מותאמת - בבית ספר המושתת כולו על למידה מבוססת פרויקטים, כל מודל ההערכה הוא שונה, כאשר את מקומו של הציון המספרי המתייחס בעיקר לידע, תופסת הערכה רב ממדית המתייחסת גם למיומנויות, הרגלי חשיבה וערכים. כאן מגיע אחד מהעקרונות החשובים בעיני, בלמידה מבוססת פרויקטים, והוא מתן הזדמנות לילדים שלמידה מהסוג המסורתי אינה החלק החזק שלהם. כאשר מיומנויות הנוגעות לתהליכי חשיבה או מיומנויות ספציפיות הקשורות לתוצר, או הרגלים, מקבלים משקל זהה לזה של יכולת רכישה ויישום ידע, זה עושה פלאים לדימוי העצמי.

גם אם אתם לא יכולים להשפיע בשלב זה על דרך ההערכה בבית הספר שלכם, כדאי ליצור מודל הערכה שונה לפרויקט. את הממדים להערכה מציגים בהתחלה, בעת הצגת הפרויקט. כדאי לשלב בהערכה גם הערכת עמיתים בעזרת מחוון שאתם מכינים מראש. הילדים לומדים הרבה מאד על התוצרים שלהם כאשר הם נדרשים להעריך את התוצרים של העמיתים שלהם. היכולת לתת משוב אמין, ממוקד ותורם היא מיומנות חשובה ונרכשת, עליה אנחנו עובדים עם הילדים עוד ועוד.

8. עבודת צוות - האתגר - הדבר המאתגר ביותר עבור רוב הילדים (וביננו, לא פעם גם למבוגרים) הוא עבודת צוות. לחלק מהילדים יש מיומנויות בין אישיות טובות באופן טבעי, אולם עבור רבים היכולת להקשיב ולקבל עמדתו של אחר, לחלק את העבודה באופן המותאם ליכולות, ולגלות אחריות לעבודה, גם כאשר יהיה מי שיבצע את המשימות איתי או בלעדי, אינן דבר של מה בכך. ההמלצה שלי - התחילו בקבוצות ממש קטנות של 2 - 3 תלמידים. החליטו מראש אם אתם רוצים לאפשר לילדים לבחור את הקבוצות בעצמם או שאתם תיצרו אותם. הגדירו תפקידים ותחומי אחריות ברורים בקבוצה. הקדישו זמן לרפלקציה על עבודת הצוות תוך כדי הפרויקט ובסיומו.

9. אל תוותרו על ריפלקציה - סיום הפרויקט הוא לא באירוע הסיום, אלא בתהליך הריפלקציה שבא אחריו. כדאי לשאול את הילדים מה עניין אותם בפרויקט, מה היה להם מאתגר. מה עזר להם להתמודד עם האתגר. חלק משמעותי מהלמידה אודות הלמידה מתרחש בשלב הזה.

אני ממליצה מאוד לבקש גם משוב על הפרויקט עצמו. זאת הדרך הטובה ביותר לדעת איך לתכנן טוב יותר את הפרויקט הבא.
מזהים את ההזדמנות הייחודית שמאפשרת למידה מבוססת פרויקטים? רוצים להתנסות בגישת הוראה זו, בבית ספר המושתת כולו על דרך למידה, הוראה והערכה כזו בתוך החינוך הציבורי?
בימים אלו מוקם בית ספר יסודי צומח, באזור רחובות, ראשון לציון. דרושים אנשי צוות דיאלוגיים, חדשניים, יצירתיים ומשקיענים.

בשלב זה אנחנו מחפשים בעיקר אנשים בעלי ניסיון הוראה בכיתה א' / התמחות בחינוך מיוחד / בעלי ניסיון בשילוב אמנויות בהוראה.

קורות חיים אנא שלחו ליעל ביבר yaelbiber@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.title
למידה מבוססת פרויקטים - 9 עצות לתכנון פרויקט משובח

# data[].attributes.attachment_link.description
גילוי נאות: לקח לי לא מעט זמן ללמוד איך לתכנן פרויקט משובח. בחטיבת הביניים שבה אני מלמדת, כל לימודי המדעים ומדעי הרוח (היסטוריה, תנ"ך, ספרות ושפה) נלמדים רק באמצעות למידה מבוססת פרויקטים (PBL), ועדיין, רק בתום השנה השנייה ואחרי שהתנסיתי בתכנון של עשרה פרויקטים, חוויתי פרויקט ממש מוצלח.

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי

# data[].attributes.headline
מרחב אוניברסלי

# data[].attributes.subject
מרחב אוניברסלי

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
שמי תמר שטיגליץ, קלינאית תקשורת. אני עובדת הן בבית ספר חינוך מיוחד והן בקליניקה פרטית. אני דווקא רוצה לפרט על הקליניקה הפרטית כיון שבבית ספר כמו שכבר נכתב פה הגישה היא אקולוגית ואני מסתובבת יותר בכיתות. אך באמת גם בבית ספר מעט קשה שהחדר הוא ממ"ד ובשל כך לא משדר מספיק חמימות. אנו עובדים לשנות את זה. את הקליניקה שלי אני ממש אוהבת. עיצבתי אותה בטעם שלי,בצבעי פסטל (תכלת לבן) עם ריהוט וקישוט שבחרתי. כנראה ההשקעה הולידה אהבה. החדר קטן וחששתי שלא יהיה מספיק מרחב לילד. אך בפועל, הדבר אינו מפריע ואפילו נותן תחושה של אינטמיות וחמימות. המשחקים בארון סגור על מנת לא ליצור גירוי והסחת דעת. אני לעיתים מטפלת ליד השולחון ולפעמים בישיבה על רצפת הפרקט במשחק סימבולי עם קטנים וכן לעיתים כאשר אני רוצה ליצור גיוון או שחרור מסוים. יש לי גם שולחן כתיבה גבוה שנועד לילדים גדולים יותר. חסר לי חדר המתנה נפרד על מנת שהמטופלים לא יפגשו האחד עם השני כיון שיש מטופלים/ הורים שהדבר מביך אותם וכן בשביל צרכי נוחות. דבר נוסף הוא מקום למשחקים גדולים וחופשיים וזאת על אף שאני קלינאית ולא מרב"ע, כון שיש ילדים שמשתחררים מבחינה רגשית ושפתית באופן הזה

# data[].attributes.headline
רעות שוקרני- מרחב טיפולי

# data[].attributes.subject
רעות שוקרני- מרחב טיפולי

# data[].attributes.body
אני עובדת בבי"ס שחר. ביה"ס עובד בגישה האקולוגית ולכן אין לי חדר טיפולים ואני עובדת בכיתות. חלק מהטיפולים הם קבוצתיים וחלקם זוגיים הייתי שמחה אם הכיתות היו גדולות יותר דבר שהיה מאפשר חלוקה לאיזורים בחלק מהשיעורים  כדי להפחית את הגירויים הסביבתיים (הויזואליים והשמיעתיים), הייתי רוצה שבכל כיתה יהיה לי מסך ומחשב שיאפשרו למידה פעילה ומושכת יותר. הייתי רוצה אייפד לכל כיתה (בנוסף לאייפדים האישיים של התלמידים), אינטרנט זמין וחזק. בנוסף, הייתי שמחה להרבה יותר משחקים מותאמים למטרות חברתיות ושפתיות. אני מאמינה  שכל הנ"ל יאפשרו למידה יעילה, איכותית ומעניינת יותר.  

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית שעובדת בגני עיכוב התפתחותי. העבודה שלי מתחלקת בין חדר הטיפולים אשר אותו צילמתי, מרחב הגן וחצר הגן. את חדר הטיפולים אני חולקת עם המרפאה בעיסוק והמטפלת הריגשית והרבה פעמים אני מרגישה שכל כניסה לחדר היא כמו מסיבת הפתעה בה נוספו דברים הועברו דברים או סתם התבלגנו להם בחלל החדר(לפחות כך התחושה השנה). ככה נמצא החדר לפני יומיים עם תוספת לוחות. באופן אידיאלי הייתי רוצה מרחב גדול יותר ובו קירות טיפוס ומתקני גימבורי ונדנדות שונות פרוסים ברחבי החדר, טרמפולינות וסולמות שונים אשר יהוו כחלק מתפאורה ותכנון החדר באופן פרוש גלוי ומזמין.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- טובה פרץ

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- טובה פרץ

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת שעובדת במספר מקומות ולכן כל סביבה טיפולית שלי נראית אחרת לגמרי. בגן שפה יש לי חדר מכוסה בוילונות כהים כי יש לנו בגן ילדה לקויית ראיה, בנוסף יש בחדר שולחן קטן וכיסאות, פוף וספה קטנה, ספריה עם משחקי קופסא. אולם רוב הזמן שלי בגן אני לא נמצאת בחדר אלא במרחב הכללי של הגן. אני מאמינה שהמרחב הגני הרבה יותר מתאים לטיפול. רוב הטיפולים מתרחשים שם למעט מספר טיפולים פרטניים בודדים בהם הילדים זקוקים לחדר שקט ולעבודה אחד על אחד.
סביבה נוספת בעבודה עם ילד דיפרנציאלי הוא חדר ממד של הגן ובו יש משחקי הרכבה, לגו, מגנטים, בובות קטנות. בחדר זה אפשר לקיים טיפולים פרטניים וטיפולים בקבוצות, סביבה זו מאפשרת לקיים שילוב בקבוצה קטנה.
פרט לעבודה עם ילדים אני עובדת בהתאמת מכשירי שמיעה למבוגרים ושם הסביבה הטיפולית אחרת לחלוטין- חדר, מחשב, ציוד שמתאים לכיוון מכשירים, חדר אקוסטי לביצוע בדיקות שונות, האוירה בחדר זה שונה לגמרי מחדרי הטיפולים של הילדים, האווירה היא שונה לגמרי.
אני חושבת שהסביבות הטיפוליות שבהם אני עובדת מתאימות לעבודה שלי ולא הייתי משנה בהם דבר. אני לא מצרפת תמונה כיוון שאני לא בעבודה מאז תחילת הסגר.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- אחינעם קליין

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- אחינעם קליין

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק שעובדת בגני שפה. רואה את המרחב הטיפולי שלי הרבה מעבר לחדר הטיפול. אני מתחברת לגישה האקולוגית ומשתדלת ליישם אותה. לכן, אני רואה את כל מרחבי הגן השונים כסביבה טיפולית. עבודה במרחבים אלו מאפשרת להכיר את תפקוד הילד בסביבתו הטבעית, לזהות בסביבה האנושית והאל אנושית מוקדי כוח ומוקדים הזקוקים לחיזוק, התאמה או שינוי כדי שהילד יוכל להגיע להשתתפות יעילה ומהנה. ובאופן הזה לייצר שינוי משמעותי. בנוסף, עבודה במרחב הגן מאפשרת מתן מודלינג לצוות החינוכי ויצירת רצף בעבודה הטיפולית וכן חשיבה והיוועצות בזמן אמת.
חדר הטיפול שלי מרווח ומאפשר עבודה במרחב בנוחות החדר מצויד בציוד טיפולי מגוון. קיים מדף עליון המאפשר אחסון ציוד של מוטוריקה גסה. מדף זה מאפשר לי לצמצם את כמות המתקנים כאשר נדרש עוד מרחב או כאשר יש צורך בצמצום גירויים בטיפול עם ילד מוצף ומוסח. קיים ארון סגור לאחסון משחקי קופסה, פינה עם שולחן וכיסאות עם מדף עליו מונחים מגוון חומרי ציור ויצירה לבחירה. וכן שידה פתוחה לציוד נוסף בתוך קופסאות שקופות המאפשרות לילדים בחירה בקלות. לעיתים קרובות נוצר שם ערבוב המצריך סדר מחודש.
אני מוצאת שהחדר ברובו נעים ומזמין וכל ילד מוצא בו פינה שהוא אוהב ונהנה בה!
הייתי שמחה לעיצוב נעים יותר של הקירות ע"י צביעה מחודשת או מדבקות קיר וכן לפינה עם שטיח וספה קטנה/ פוף שתאפשר מרחב נעיםלהרגעות והרפיה, שיח ועיבוד בסיום טיפול או תשמש פינה למשחק רצפה משותף בימי חורף קרירים.
החלון של החדר צמוד לחצר של בית ספר ולכן לרוב לא ניתן לפתוח אותו בגלל הרעש.
לצערי בשל בידוד לא יכולה לצרף את תמונת החדר.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי- חיה פניגשטין

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי- חיה פניגשטין

# data[].attributes.body
בבית הספר בו אני עובדת אין לי חדר טיפולים היות והעבודה היא אקולוגית בתוך הכיתות. אני מאמינה מאד בגישה זו ועל כן מרגישה שהכיתה היא חדר הטיפולים שלי. אם אני צריכה לדמיין את חדר החלומות הייתי מדמיינת כיתה מהחלומות. כיתה גדולה בה יש חדר ספח צמוד לעבודה שקטה, הכיתה מחולקת למרחבים שונים באמצעות ריהוט תואם והמרחבים כוללים: מרחב בו ציוד מוטורי ומזרונים לצורך הוצאת אנרגיה וויסות סנסורי, מרחב בו לומדים או משחקים בישיבה על שטיחים ופופים וכן מרחב בו יש שולחנות ארגונומיים המתאימים לתלמיד באופן אופטימלי לצורך למידה דידקטית.

# data[].attributes.headline
סיגלית צויבל 

# data[].attributes.subject
סיגלית צויבל 

# data[].attributes.body
אני פיזיותרפיסטית ועובדת בבית ספר. אני עובדת בעיקר בתוך הכיתות וביתר ביחד עם המורות ואנשי הצוות ואין לי ככ חשק משלי. אני הייתי רוצה מאד שבכל כיתה יהיו אביזרים שיגרמו לילדים לפעול בלי שאני אדרוש את זה, פשוט כי זה מזמין. כמו שא םל ילד מגיע לגימבורי או למדינת משחקים ההורים לא משדלים את  הילדים לפעול אלא הדבר קורה מעצמו. הבעיה בגישה האקולוגית זה שבכיתה גם צריכה להיות לימודית אבל גם מרחק טיפולי המעודד תנועה. החלום שלי זה להצליח למצוא את השילוב הנכון שיאפשר למידה וגם יעודד תנועה. לדוגמא קיר פעילות מעורר מאד אבל שיהיה מאחורי הגב של התלמידים שיצליחו להתרכז בשיעור, חדר ספך גימבורי שאפשר לסגור בזמן שיעור, סולמות על הקיר שאפשר לקפל או לשים לוח כתיבה מעל או מערכת מציאות מדומה שאפשר להקרין על הרצפה ולכבות שצריך.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - תמר קירשנבוים

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - תמר קירשנבוים

# data[].attributes.body
בבית הספר בו אני מטפלת אנו עובדים בשיטה האקולוגית. בעקבות כך, אין לי חדר טיפול אלא אני עובדת במרחב הכיתה. הטיפול עם הילד נעשה בחשיבה משותפת של כלל הצוות: צוות ההוראה והצוות הפארא רפואי. אני מאמינה בעבודה זו שבה כל איש צוות עובד באופן שכולם יכולים לראות וכך להיתרם ולהמשיך את העבודה גם בזמנים אחרים בהם אותו איש צוות לא נמצא. אבל אם הייתי יכולה לעצב את חדר הטיפול שלי והייתה לי אפשרות, אז הייתי מוסיפה עוד חדר טיפול שבו היתה פינת ישיבה עמוסה בטכנולוגיה מתקדמת לעבודה ותרגול מיומנויות באופן אקטיבי ומעורר מוטיבציה. ובנוסף, מתוך הפינה הזו הייתי רוצה שתהיה אפשרות לצאת למרחב פתוח שבו נוכל לקיים מפגשים שהם בעיקר להיכרות מעמיקה ויצירת קשר ותקשורת באופן נעים וזורם ללא שום אמצעי שאני מביאה מעצמי אלא להיפך 'לשלוח' את התלמיד למרחב ולחכות שהוא יביא את אמצעי התקשורת אלי וימצא את מה שהוא אוהב במחרב הזה כדי לקיים תקשורת הדדית ומהנה.

# data[].attributes.headline
מרחב טיפולי - חרות הרץ

# data[].attributes.subject
מרחב טיפולי - חרות הרץ

# data[].attributes.body
בבית הספר בו אני עובדת אין חדר טיפולים. עבודת המרפאה בעיסוק נעשית בכיתות.
מרחב הטיפולים שהייתי רוצה הוא כזה בו מתאפשרת לי גם עבודה בסביבה הטבעית, בכיתה, וגם עבודה בסביבה שקטה ומאפשרת. הייתי רוצה שלכל כיתה יהיה חדר ספח מבודד רעשים מבחוץ, בו קירות נקיים מגירוים ויחד עם זאת עם אפשרות לתלות עליהם דברים.

# data[].attributes.headline
שפרה שרייבר - המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
שפרה שרייבר - המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
אני עובדת בגן עיכוב התפתחותי. אפתח ואציין כי המרחב הטיפולי שלי אינו בהכרח רק חדר הריפוי בעיסוק, בו אני מקיימת את הטיפולים הפרטניים או הקבוצתיים. אלא מרחב הגן כולו! החצר, שולחנות היצירה, פינות המשחק והאוכל ואפילו השירותים. אני מתחברת מאד לגישה האקולוגית שהולכת ותופסת בעשייה הטיפולית, שרואה את הסביבה הטבעית של הילד, בה הוא פועל רוב הזמן, כסביבה המשמעותית והיעילה יותר גם ליצירת שינוי ולטיפול. פיתוח הקשר הרציף עם מנהלת הגן ושאר הצוות, וחשיבה משותפת. כל הזמן מה ומאילו זוויות ניתן לראות עוד את הילד. ועוד ועוד..  בכל אופן, חדר הריפוי בעיסוק שזכיתי בו, מצוייד היטב, גדול, ממוזג ומרווח. יש בו ארון למשחקים, שידת מגירות וארונית קטנה לציוד נוסף. לידם עומד השולחן עם כסאות קטנים.  במרכז החדר- נדנדה שתלויה מהתקרה לתרגול והתנסות סנסומוטורית. לעיתים קרובות צוות הגן רואה בחדר מרחב נוח לאחסון חפצים שונים, כגון: אופניים, תיקי מסמכים של ילדי. הגן- בארון, וכדו' וזה עלול להפריע
הייתי רוצה-  מרחב קצת יותר נעים ומזמין מבחינת העיצוב. כגון: קירות צבעוניים, מקום אסתטי ומקורי לתליית היצירות וכדו'. לצערי זה לא הצד החזק שלי, מבחינה ביצועית.
לא אוכל לצרף תמונה, כי אני ב"ה בחופשת לידה

# data[].attributes.headline
הכיתה כמרחב הטיפולי שלי- חני יניב

# data[].attributes.subject
הכיתה כמרחב הטיפולי שלי- חני יניב

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת ואין לי חדר טיפולים. אני עובדת בתוך הכיתות של התלמידים שלי על פי הגישה האקולוגית. בכיתות אני נעזרת באביזרים שיש בכיתות- אייפד, ספרים וכלי כתיבה ויצירה. הטיפול בחלל הכיתה נעשה בשיתוף עם צוות הכיתה תוך שימוש באביזרים נגישים בכיתה על מנת לאפשר יישום והכללה במשך השבוע.

אני עובדת בעיקר עם תלמידים לא ורבלים ולכן כיום עושה שימוש בלוחות תקשורת מודפסים בכיתה או באייפדים של התלמידים. אם הייתי יכולה לחלום ולעצב מרחב טיפולי אידיאלי הוא היה כולל מסכים חכמים על קירות הכיתה עם רמקולים ואביזרים רב חושיים. לוח התקשורת של התלמיד היה מוקרן על מסך חכם כדי לאפשר השתתפות פעילה. הייתי רוצה גם מסך חכם על השולחן ללמידה פעילה. הייתי מעצבת מרחב גדול אך מחולק לפינות עם מחיצות הניתנות לפתיחה וסגירה אשר יאפשרו מיקוד עם מיעוט מסיחים – פינת הירגעות, פינת פנאי, פינת ספריה, פינת מטבח, חצר טיפולית ופינות ללמידה פעילה בנושאים שונים.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- ורד ויקסלבאום

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בבית ספר לחינוך מיוחד. עד לפני כשנה היה לי חדר טיפולים גדול רחב מעוצב ומזמין מאוד. לפני כשנה, בעקבות גדילת מספר תלמידי בית הספר, נוספו כיתות והחדר שלי הפך לכיתת לימוד ואני נאלצתי לעבור לטפל בקרוואן שנמצא בחצר בית הספר. סידרתי את הקרוואן כדי שיהיה נעים ונוח לטיפול, אך הגודל שלו הרבה פחות מאפשר פעילות במרחב לעומת החדר שהייתי רגילה לעבוד בו. לחדר מצורף מחסן שבו אני מאחסנת את הציוד של המוטוריקה הגסה ומוציאה כל פעם את מה שנדרש לטיפול. המחסן מאפשר לי בעצם ליצור סביבה שאינה מציפה ומסיחה את המטופל כיוון שהציוד שלי די רב ואם היה במרחב החדר היה גורם ודאי למוסחות של הילדים.
בחדר חלון גדול כך שהחדר מואר ומאוורר. הקרוואן נמצא בחצר האחורית של בית הספר ולכן החדר שקט ורגוע, ללא רעשים מיותרים.
כדי לשפר את מראה החדר הייתי מוסיפה לו וילון. תכננתי לקנות וילון, ואף קיבלתי אישור ותקציב לכך אך אז נסגרו החנויות בעקבות הסגר...מקווה לקנות בהמשך.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- תמר אליצור

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- תמר אליצור

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק שעובדת במסגרת בית ספר יסודי לילדים עם ASD. בבית הספר המרחב הטיפולי הוא בכיתות ממש. אני לא מטפלת בחדר פרטי שלי. אני משתמשת במרחב הכיתה, בסביבה הטבעית של הילד, שם נמצאים כל הדברים שלו כמו שולחן, כיסא, ארון משחקים כיתתי, לוח מחיק, שירותים, מקום לתליית ציוד אישי (כמו תיק ומעיל). בכיתה יש חלונות עם כיסוי ככה שניתן להחשיך את הכיתה, או לפתוח את החלון ככה שיכנס אור. אני משתמשת בציוד שיש בכיתה, ולעיתים מבקשת מהצוות החינוכי לדאוג לציוד חסר. עם כל היתרונות שי בטיפול במרחב הטבעי של הילד, לכיתה יש חסרונות, מכיוון שיש גירויים רבים. הייתי רוצה שהכיתה תהיה מעט יותר גדולה, עם מרחב, ופינה צדדית לילדים הזקוקים לשקט.

# data[].attributes.headline
חדר הטיפולים בגן שלי

# data[].attributes.subject
חדר הטיפולים בגן שלי

# data[].attributes.body
אני קלינאית תקשורת בגן עיכוב התפתחותי. חדר הטיפולים המשמש אותי בגן הוא יחסית קטן ופשוט. הוא כולל שולחן וכיסאות קטנים, וארון מתכת שבתוכו הציוד- משחקים וספרים שחלקם של הגן, וחלקם השאלתי מהמתי"א. וזהו.. יש גם חלון גבוה שמאפשר בעיקר כניסת אויר, פחות נוף.
יש יתרונות לחדר שכזה שאין בו אף מסיח לילדים, והם יכולים יותר להתרכז בלמידה. אבל כן הייתי שמחה למרחב קצת יותר גדול, שיהיה בו גם אפשרות לשבת לשחק על הריצפה/שטיח, ושיהיו בו מגוון גדול יותר של משחקים- למשל מכוניות, חיות, הרכבה ואביזרים למשחק סימבולי, ולא רק משחקי קופסה דידקטיים..

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
 

החדר בו אני מטפלת היום הינו חדר גדול, עם שני חלונות גדולים הפונים לחצר של הגן. קירות החדר לבנים ומעט מתקלפים מאחר ונצבע לפני מספר שנים. החדר מלא בציוד טיפולי רב, כאשר רובו צבעוני וחשוף ללא מקומות סגורים להחביאו, רובו על מדף מותאם גבוה. לצד קיר אחד יש שולחן ולידו קיר עם תוצרי הילדים שעליו ילדים נהנים להסתכל, בקיר אחר יש סולם שוודי, בקיר נוסף עם החלון ועל הקיר האחרון נשען ציוד טיפולי. החדר לא תמיד מסודר מאחר והחדר משמש מספר מטפלים וישנם ניסיונות חוזרים ליצור סדר. חדר הטיפולים שהייתי רוצה עבורי ועבור מטופלי, היה בדומה לחדר הקיים היום בגדלו עם חלונות גדולים. אך עם גוונים נקיים וחמים. ארונות בצבע הקיר בהם רוב הציוד מוסתר להפחית את הגירויים והסחות ובנוי באופן המאפשר הוצאה והכנסה נוחה גם של ציוד גדול. סידור זה יאפשר לילדים להיות נוכחים יותר בפעילות ולא להיות מוסחים על ידי עודף גירויים ויהיה מזמין יותר.   

# data[].attributes.headline
חדר הטיפולים שלי - אורה ברג

# data[].attributes.subject
חדר הטיפולים שלי - אורה ברג

# data[].attributes.body
אני מרפאה בעיסוק בגן עיכוב התפתחותי, גילאי 3-4. חדר הטיפולים שלי בגן הוא גדול יחסית עם הרבה חפצים ומתקנים. בתחילת השנה כשהגעתי לגן, ראיתי חדר שנראה כמו מחסן. מלא בחפצים, מגרות ומתקנים ישנים לא תקינים בחלקם. הווילון שמסתיר את הנישה בחדר עם המתקנים הגדולים היה ישן ומיושן, סוג של תחרה לבנה עם חורים. היו הרבה חפצים שנראו לי מיותרים ולא קשורים לעבודתי. הבנתי שחלקם שייכים למטפלת באומנות שעבדה בחדר בשנה שעברה ביחד עם המרפאה בעיסוק. החלטתי דבר ראשון לעשות סדר ולהוציא מלא דברים, להחליף את הווילון ולסדר את החדר כך שיהיה יותר מרחב ויראו כל דבר. נעזרתי בכך בגננת ובסייעות. זה לא היה לגמרי אפשרי מפני שהגננת טענה שאין לה מקום לאכסון של חלק מהעגלות והמגרות. אחר-כך ניקיתי אותו היטב. חשוב לציין שזהו חדר ממ"ד עם חלון גדול. עובדה חשובה מאוד המאפשרת לי לאוורר את החדר בכל בוקר ולראות את ה"יקום" ואת השמש דרכו. ארגנתי לי כסא נוח לשבת בו עם כרית. הייתי רוצה חדר שיהיה בינוני בגודלו, מרווח ומאוורר. שקט, גם מבחינת רעשים חיצוניים וגם מבחינת הצבעים בו והמראה שלו. שיהיה בו חלון והרבה אור. חדר בו ניתן לסדר את כל המשחקים והחפצים בצורה טובה ומאורגנת. שלא יהיה עומס ושיהיה ניתן להוציא כל משחק/מתקן בקלות. חדר שיהיה מזמין ומאפשר לעבודה ופעילות.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- דניאל דובין

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- דניאל דובין

# data[].attributes.body
חדר הטיפולים שלי הוא חדר בתוך בייתי אשר הפכתי אותו לקליניקה שלי. על הריצפה יש מזרונים קשיחים, בפועל הייתי מעדיפה שטיח נעים וכייפי אבל בגלל שאני עובדת כמטפלת באומנות אני לא רוצה שהשטיח יתמלא בגואז ואז נאלצתי למצוא מזרונים קלים לניקוי. בנוסף יש לי שם גם בית בובות שלפעמים בא לי שיהיה סגור בתוך ארוך כי אני לא רוצה שהוא יהיה האופציה הראשונה שנגישה לעיניים אבל זה לא ממש אפשרי. הוספתי לאחרונה ציור לחדר שנותן אווירה כייפית וצבעונית לילדים שבאים אלי. אני לא מרגישה שהוא מושלם אבל ילדים מאד אוהביםלבוא אליו.
תמיד אשמח לשמוערעיונות לשידרוג

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
אל חדר הטיפול הזה נכנסתי ביומי הראשון כמרפאה בעיסוק. זה היה מחסן עתיק, מאובק ומבולגן, ונדרשתי לארגן אותו לכדי מרחב טיפולי מזמין ונעים. זו הייתה משימה קשה עבורי כמטפלת מתחילה, ונדרש ממני מאמץ רב של חשיבה, ארגון וסבלנות. אט-אט החדר קיבל צורה ותוכן. נרכש עבורו ציוד מתאים, נקנו שלל משחקים ואמצעי יצירה, והחשוב ביותר- החלו להירקם בו חיים. נוצרו תהליכי טיפול עם מטופלים, שלצידם גדלתי גם אני כמטפלת. היום החדר הזה מלא בחוויות טיפוליות ואישיות, וקרוב מאד לליבי. הוא מאורגן ומסודר בצורה שמתאימה לי, לפרופיל הקשבי והחושי שלי ושל הילדים עימם אני עובדת, ומשמש עבורי כמצע הולם לטפל בו בנינוחות ובשליטה. החיסרון היחיד שאני מוצאת בו, הוא עצם היותו במקלט. הייתי שמחה לחדר טיפול עם זמינות ליציאה החוצה, זרימה של אוויר חופשי וירוק בעיניים.

# data[].attributes.headline
כשעובדים בשיטה האקולוגית זה קצת אחרת... (מור סיבק, מרפאה בעיסוק)

# data[].attributes.subject
כשעובדים בשיטה האקולוגית זה קצת אחרת... (מור סיבק, מרפאה בעיסוק)

# data[].attributes.body
בשונה ממה שהציגו כאן..לי אין חדר טיפול.. לכתחילה! וזאת מדוע? משום שבבית הספר בו אני עובדת, צוות הטיפול עובד בשיטה האקולוגית.. מה זה אומר בפועל?.. למעשה, זה אומר, שבמקום לעבוד בחדר הטיפול אנו עובדים עם התלמידים בזמן אמת, בכיתות בהן הם לומדים, בדירה הטיפולית, בחצר, או בכל מרחב אחר רלוונטי בביה"ס.. אם יש ציוד מיוחד או ספציפי לריפוי בעיסוק- הוא נמצא בארון ציוד או בכיתות עצמן.. בעיני השיטה יעילה מאוד, יישומית, כוללת המון (ואפילו בעיקר!) הדרכה ומודלינג לצוות החינוכי, כך שיוכלו לבצע את הדברים ביום יום.. מצורפת תמונה של המטבח הטיפולי.. מרחב אקולוגי שאני נמצאת בו די הרבה עם התלמידים והצוות..

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
אני עובדת כדרמה תרפיסטית במס' מקומות ועם מגוון גילאים, החל מגיל הגן ועד חטיבה ובנוסף גם עם הורים.
בכל מקום יש לי מרחב אחר, העניין המשותף לכולם הוא הצורך לחלוק את המרחב עם מטפלות שונות, לפעמים מדיסציפלינות שונות. זה בעיניי האתגר האמתי..
בכל חדר טיפול אני מקפידה שיהיה לי ארון סגור ובו חומרי יצירה ואביזרי תיאטרון ומשחק. הארון הוא סוג של עוגן עבור המטופלים, אך גם עבורי. זה המקום הבטוח ובו אפשר גם לאחסן עבודות של מטופלים וציוד אישי. בכל חדר טיפול יש פינת ישיבה נוחה וגם בה בדרך כלל נשמר הסטינג משבוע לשבוע ולרוב הדברים מסודרים באותו אופן. אני מקפידה שהחלונות הפונים למרחבים ציבוריים יהיו עם וילון כדי שיהיה אפשר ליצור מקום פרטי ואינטימי.
בכל החדרים בהם אני עובדת ישנם אביזרים שונים שלא קשורים לתחום שלי בהכרח, ואני מרשה לעצמי ולמטופלים להתנסות בהם ולגייס אותם לטיפול, לפעמים מתווספים אביזרים ולפעמים הם נלקחים בחזרה ואני מגייסת את השינוי שבחדר לצמיחה ושינוי גם במרחב הטיפולי.
הייתי רוצה שחדר הטיפול שלי יהיה גדול ומאוורר יותר. הייתי מכניסה קצת טבע לחדר, עציצים, תמונת נוף, פרקט עץ... (אם אפשר לחלום אז למה לא? :)..) הייתי מייעדת ארון לעבודות המטופלים, שכל תא יהיה שייך למטופל אחר ולא יחסר מקום. כמובן שהייתי מעשירה את הציוד בחדר מבחינת חומרי אומנות, תיאטרון וכלי נגינה. הייתי מציידת את החדר במזרונים רכים, פופים, ערסל וכורסאות.
השינוי הכי גדול שהייתי רוצה- שהחדר יישאר כמו שהשארתי אותו מפגישה לפגישה, בלי "הפתעות" שאנשים לקחו או השאירו..
* אין ברשותי תמונה של החדר ואני נמצאת כעת בחופשת לידה כך שלא נמצאת במקום

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- דפנה ביטון

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- דפנה ביטון

# data[].attributes.body
וואוו! שאלה מעניינת ממש! השאלה הזו גרמה לי לנסות לספור כמה מרחבי טיפול שונים יש לי, ולאחר חישוב מהיר הגעתי ל... 9! אני עובדת בשני בתי ספר, ארבעה גנים, ובמרפאה התפתחותית, יש לא מעט ימים שבהם במהלך היום אני מחליפה 3 פעמים את המרחב הטיפולי שלי. חלק מהמקומות נעימים ומותאמים יותר לעבודה, והם כוללים חדר מואר ומאוורר, תמונות נעימות על הקירות, שולחן וכיסאות בגוונים נעימים ובגובה המותאם לילדים. במקומות אחרים מרחב העבודה שלי הוא סוג של מחסן ובכל פעם מחדש עלי לארגן אותו כך שיאפשר התרחשות טיפולית. תוך כדי הכתיבה אני מבינה שלמעשה המציאות הלא כ"כ אידאלית הזו הביאה אותי למקום שבו המרחב הטיפולי נמצא בתוכי והקשר שלו לתנאים החיצוניים חלש ביותר. כשם שאני סוחבת איתי לכל מקום באוטו שלי את המשחקים וחומרי העבודה, כך אני מביאה איתי את המרחב: האהבה למטופלים שלי, האנרגיות החיוביות, הקשב, תשומת הלב, הנכונות להתאים את עצמי ולהתגמש, היכולת לראות את החן והיופי שבמטופל, הם אלה שגורמים להם לרצות לבוא לטיפול ומאפשרים לנו לפעול יחד בתוך מרחב שהוא לגמרי שלנו, ולא כ"כ תלוי בתנאים החיצוניים. כמובן שהייתי שמחה אם היה לי חדר טיפולים קבוע, בגודל בינוני המאפשר גם מרחב וגם אינטימיות, עם ארונות מלאים במשחקים מגוונים, שטיח רך מכסה את הרצפה ושולחן וכיסאות תואמים בצבעים חמים. יחד עם זאת מדהים לגלות עד כמה תנאים חיצוניים מאתגרים יכולים לגדל אותנו ולהביא אותנו למקומות שלא היינו חולמים עליהם.
מכל התמונות שראיתי באינטרנט, זאת הכי קרובה לחלום שלי....

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונת קליניקה

# data[].attributes.headline
חדר הטיפול שלי - אחינעם גלאור

# data[].attributes.subject
חדר הטיפול שלי - אחינעם גלאור

# data[].attributes.body
אני עובדת כקלינאית תקשורת בגן לילדים עם עיכוב התפתחותי. שם חדר הטיפול שאני עובדת בו הוא מרווח אבל לא גדול מדי, יש בו חלון גדול ושקוף הניתן לפתיחה ופונה לאיזור שקט עם צמחיה במתחם הגן. לאורך קיר אחד וחלק מקיר נוסף יש ציור נעים של טבע, שהוא גם מרגיע וגם יש בו פרטים שמענינים את הילדים וניתן לדבר עליהם. בנוסף יש בחדר שידה פתוחה מעץ ושידת מגירות מפלסטיק שבהן משחקים, שני מדפים גבוהים ומראה. החדר מזמין ונותן תחושה של שקט ורוגע. למרות שיש בו דברים מענינים - כמו תמונת הקיר והמשחקים שבשידות - הוא אינו עמוס, והכסא של הילד אינו פונה אל הקיר הצבעוני ואל המשחקים וכך הוא יכול להתרכז בנעשה בטיפול.
המסיח היחיד הוא המראה, בה הילדים נהנים להביט באמצע הטיפול ולאבד ריכוז וקשר אתי. יש לציין כי ישנם טיפולים בהם המראה נחוצה ולכן לא הייתי מוותרת עליה אך הייתי מבקשת להסתיר אותה. וזה למעשה השינוי היחיד שהייתי מבקשת בחדר.

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי - ליעד כהן היימן

# data[].attributes.body
אני עובדת במס' מקומות עבודה, כך שיש לי כמה מרחבים טיפוליים אותם אני חולקת עם מטפלות שונות. המרחבים הטיפוליים שונים  בין המסגרות השונות. חלקם מאובזרים ובעלי סביבה טיפולית מאפשרת ומזמינה יותר וחלקם פחות. המשותף לכולם הוא החשיבה הטיפולית שמנחה אותי כמרפאה בעיסוק. בתחילת כל שנה כאשר אני מגיעה למרחב טיפולי חדש אני משתדלת לנקות אותו מגירויים ולהפוך אותו למזמין יותר עבור הילדים, עבורי ועבור שאר המטפלות. היוזמה היא לרוב שלי ועד כה נתקלתי בשיתוף פעולה מצד נשות הטיפול שחלוקות עמי את חדרי הטיפול.
אני משתדלת ומקפידה שבכל חדר תהיה לי פינה קבועה עם אביזרים טיפוליים, משחקים וחומרי יצירה מתחום הטיפול שלי והם מהווים עבורי ועבור הילדים עוגן והצמדות למוכר.
הייתי רוצה לעבוד במרחב טיפולי שעוצב על ידי שיושפע מהטעם האישי שלי, מהחשיבה הטיפולית שלי בו אוכל לתת למטופלים תחושת בטחון וחמימות. מרחב שיזמן עשייה מצד אחד ויאפשר גם שקט ורוגע מצד שני. מרחב מואר באור טבעי הכולל פינה שקטה, חשוכה ומרופדת בפופים לילדים הזקוקים לכך. מרחב בו המשחקים ואמצעי הטיפול סגורים בארון בעל דלתות (מצרך נדיר בחלק מחדרי הטיפול בגנים מסוימים בהם עבדתי).
מרחב שיאפשר ויזמן עבודה בסביבות שונות בחדר (על מזרון/ שטיח, נדנדה תלויה, ליד שולחן וכו') תוך התחברות בבחירת וצרכי הילד.
הייתי רוצה שבסמוך לחדר הטיפול יהיה גן שעשועים אינטימי, אליו נוכל לצאת יחדיו מעת לעת, בכדי לזמן לילדים חשיפה לחומרים תחושתיים טבעיים (חול, אבנים, עלים, בוץ וכו') ולתרגול מיומנויות מוטוריות-חברתיות, בהתאם לצרכי הילדים, בסביבה טבעית במרחב הפתוח.
מצורפת תמונה של חדר הטיפול מאחד מהגנים בהם אני עובדת:

# data[].attributes.attachment_link.title
חדר טיפול - גן לוטם

# data[].attributes.headline
דרורה איזיקיאל תמונות של החדר

# data[].attributes.subject
דרורה איזיקיאל תמונות של החדר

# data[].attributes.headline
דרורה איזיקיאל המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
דרורה איזיקיאל המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
המרחב הטיפולי שלי הוא נעים. יש בו מרחב לתנועה. ציור שאני אוהבת על הקיר. כוורת בא אפשר לשים ספרים, משחקים וצעצועים. את הצעצועים אפשר לשים בסלסלות וכך אין תחושה של עומס. החדר צבוע בלבן וצבעוניות מתקבלת מהרהיטים והאביזרים בחדר. יש ארון נעול בו אפשר לשים דברים שלא רוצים שיהיו גלויים לעין כל הזמן. על השולחן והמדף מעליו יש חומרי יצירה. קיימת עוד כוורת לאחסון של עבודות המטופלים. על רצפת החדר יש שטיח שתורם לאינטימיות ובכל עונה נעים לשבת עליו. או על הפופים לידו.יש פינת ישיבה נמוכה, שמאפשרת לילדים בוגרים יותר לשבת בה ולשוחח. יש כדור פיטבול גדול שלתנועתיים בין המטופלים הוא ממש כמו בלון חמצן לצוללן. אני אוהבת את החדר כי יש בו מגוון אפשרויות וכך הוא מתאים לגילאים שונים ולדפוסים שונים של מטופלים. הוא מרגיש ביתי ונעים. מה שחסר לי בחדר הוא חלון. יש בו צוהר קטן, שאמנם מכוסה בוילון אך בכל זאת החדר לעתים חשוך ורק אור הניאון מאיר אותו.

# data[].attributes.headline
רחלי בעל-שם גלגל הרגשות

# data[].attributes.subject
רחלי בעל-שם גלגל הרגשות

# data[].attributes.body
תחילה התלבטתי איזו משימה לעשות ולהגיש גלגל הרגשות או הערכת בצבעים שניהם נראו לי מעיינות.  הדפסתי את שניהם והתחלתי למלא את פיצות הרגשות בצורה די ספונטנית עם עט כחול שהיה בקרבתי. שמתי לב שהיו רגשות שהיה לי יותר קל לבטא בציור (כמו -פחד)ויש דרשו ממני יותר מחשבה (כמו-גועל). יש שיותר התחברתי אליהן ויש שפחות אהבתי. הכי אהבתי את הפתעה שגם הפתיע אותי בצורה שיצאה הזכירה לי מין מקור אור-שמש שמשמח/ת. פחות אהבתי את העצב שאכזב אותי בצורה כלשהי מכיוון שנוצר מסמלים של פה עצוב ודמעות ופחות מופשט מהאחרים וגם לא הייתי בטוחה שמבטא זאת היטב. ביום שלמחרת הסתכלתי שוב על כך והרגשתי שכן חסר לי הצבע כדי להדגיש ולבטא יותר את הרגשות. שמתי לב שהצבעים שחור ואדום חזרו וסמל רגשות שליליים. צבע התכלת שסימל עצוב די מונוטוני הרגיש לי. כאשר הסתכלתי נראה לי היה שצבע הצהוב מאיר במיוחד ומסמל לי הכי שמחה והפתעה. חשתי שאני יותר אוהבת בגלל הצבעים את הרגשות החיוביים איך שיצאו מאשר השליליים. שמחתי שהוספתי את הצבעים לגלגל הרגשות הרגשתי שהוסיף עוד עומק ורובד למשימה.

# data[].attributes.headline
מעגל הרגשות שפרה שרייבר

# data[].attributes.subject
מעגל הרגשות שפרה שרייבר

# data[].attributes.body
בחרתי במשימת מעגל הרגשות. היה קשה אך מעניין, לנסות להלביש בצבע וצורה את התחושה והזכרון שמעלה בי כל רגש. בחרתי בדרך כלל באסוציאציה הראשונה ובצבע הראשון שעולה לי בלי לעצור זאת על ידי המחשבות. שמתי לב, כי הרגשות הקשים, השליליים, עולים ביתר עוצמה. וזאת בחוסר התאמה לעובדה, שעבר עלי היום, יום מלא ברגעים נפלאים, הודו לה'!. ההבנה שמתחדדת לי מכאן היא שהנפש שמחה מטבעה, והרגשות הקשיים הם זרים, אולי לכן בולטים קצת יותר...
ההתנסות היתה מעניינת. טעימה קטנה שמתאפשר  גם מאחורי מסך. אך בעיני,  בוודאי לא בעומק ובתהליכיות שמאפשר המרחב הממשי.  של זמן, מפגש פנים מול פנים, מחשבה, הקשבה. היתרון שכן אפשר למצוא בהתנסות כזו, של 'למידה מרחוק', הוא האפשרות לשתף בצורה מנוסחת ומתומצתת, וגם לקרוא שיתופים של אחרים בהרחבה. תודה!

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי- חנה שפירא

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי- חנה שפירא

# data[].attributes.body
כיום אני עובדת בחדר טיפולים כללי בישיבה התיכונית בה אני עובדת, שלא עוצב על ידי. הוא מעוצב בצורה של מספר אזורי פעילות- שולחן צמוד לקיר, סביבו כיסאות לישיבה של קבוצה, פינת מחשב, אזור ובו משחקים שונים, אזור ובו שטיח, שתי כורסאות ושולחן קטן בינהן לשיחה נעימה יותר.
בצד בכניסה עומדת כוננית ובה החומרים הטיפוליים (קלסרים וכדו').
החדר מאוורר על ידי חלון צר עליון בלבד.
כיום, מכיון שאיני היחידה שעובדת בו, הוא משנה צורה ללא שליטה שלי.
הייתי רוצה מרחב אישי יותר, בו אוכל להשאיר עבודות של ילדים באמצע שיחכו להם כמו שהן עד לטיפול הבא. בנוסף הייתי רוצה שיהיו בחדר פחות גירויים, שתהיה אווירה רגועה ומאפשרת. אולי על ידי תיחום האזורים במחיצות בצבע נעים או אחסון המשחקים והחומרים הטיפוליים בחללים סגורים הצבועים בצבעים בהירים.
כמו כן הייתי רוצה שהיה חלון בחדר כך שיהיה מואר על ידי אור יום.
(לצערי אין ברשותי תמונה של החדר)

# data[].attributes.headline
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.subject
המרחב הטיפולי שלי

# data[].attributes.body
המרחב הטיפולי שלי עשיר, גדול, מגוון ומאפשר. בתור מרפאה בעיסוק המרחב הפיסי הינו חלק מאד משמעותי בטיפול, והוא זה שמאפשר לטיפול המוטורי, הקוגניטיבי, התפקודי להיות יעיל, משפר ומהנה. מאחר והחדר שלי הוא מעין ממלכה אז כל הילדים נושאים אליו עיניים. תמיד רוצים להכנס, להתנסות גם בפעילויות מאתגרות, כי יש הרבה FUN. והאמת- אני מאד מרוצה ואין לי שאיפות לחדר אחר. כל מטופל אצלי מוצא את הפינה שהוא אוהב במיוחד, לכל אחד יש את החומרים שהוא אוהב ונמשך אליהם וכל ילד מצליח לתרגל את המיומנויות הנדרשות באופן מגוון ומאד מאד מהנה. ההנאה בטיפול הינה חלק מרכזי מאד, היא זו שמניעה את הילד לתרגל, להיות נוכח באמת , להשתפר, להשתתף.

# data[].attributes.headline
הערכה בצבעים- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.subject
הערכה בצבעים- תמר שטיגליץ

# data[].attributes.body
קודם כל, נהנתי לצבוע, זה משרה רוגע ואני חושבת שצריך להקדיש זמן ביומיום לאומנות כלשהי גם לחסרי נסיון בתחום (כמוני למשל). לרוב אני נוהגת להיות ביקורתית כלפי עצמי. השתדלתי לגלות רוך כלפי עצמי ועדיין התקשיתי לבחור הרבה את הצבע הצהוב. הצביעה עודדה אותי למצוא בי נקודות חוזק ומאידך, הזכירה את הטעון שיפור....
בתור התנסות נתתי לבעלי גם למלא ולצבוע כפי שהוא מעריך אותי. התוצאות הראו על פער לטובתי, כלומר הוא העריך אותי טוב מכפי שאני הערכתי (בתקווה שגילה כנות).
ההתנסות העלתה בי את המחשבה על המידה הנכונה של ההערכה העצמית שאנו צריכים לטפח לעומת העבודה על ענווה ושיפוט עצמי. הדבר חשוב גם לגבי חינוך הילדים והתלמידים. מהי המידה הנכונה של ההערכה העצמית שאנו ננחיל להם לצד החינוך לחוסר גאווה, לענווה ולראיית החסרונות הדורשים וטעונים שיפור.
בחינוך ילדי הפרטיים, באופן אינטואיטיבי, אני מחזקת את הביטחון העצמי בהפרזה רבה. מקווה שנוהגת בדרך הנכונה, ימים יגידו...

# data[].attributes.headline
גלגל הרגשות שלי- תמר קירשנבוים

# data[].attributes.subject
גלגל הרגשות שלי- תמר קירשנבוים

# data[].attributes.body
כשניגשתי להתחיל את המשימה הרגשתי בהתחלה פחות משיכה לכך. ניסיתי לחשוב מה עוצר אותי, כי הרי לכאורה אני כן אוהבת את העומק, את המודעות, זה מרגיע אותי לחשוב ולהבין את עצמי. אז למה להעלות את זה על הכתב מרתיע אותי?

נשארתי ללא מענה, וזה לא מפתיע אותי. מאז שאני מכירה את עצמי אני זוכרת את עצמי נוברת בתוככי עצמי, מגיעה לתובנות ואפילו מסיקה מסקנות ומכינה לי רשימות לעבודה מעשית להמשך. אבל.... גם אם כן הצלחתי להושיב את עצמי ולהביע בכתב, אף פעם, אבל אף פעם, לא העזתי לחזור ולהציץ באותה רשימה/ מכתב וכו'.

מאמינה שפעם תהיה לי תשובה בעז"ה. בינתיים, תוך כדי המשימה שמתי לב שאני עסוקה הרבה בלהבין אותה. שיש הרבה תכנון ובקרה עצמית עוד לפני שאני בכלל מתחילה.  זאת אומרת הייתי עסוקה הרבה בלהבין איך אני רוצה להסתכל עליה, באיזה זוית.... האם להתייחס לצורות? האם להתייחס לצבעים? האם לעובי הקו? אולי לנקודה המרכזית של העיגול- הנקודה שמחברת את כל הרגשות ואז בעצם להתייחס לרגשות כמשהו שנע על ציר של החוצה ופנימה? לדוגמא- כעס, רציתי להמחיש את זה שהוא בא בעצמה אבל לאט לאט הוא גם נרגע. שמתי לב שגם היו לי הרבה לבטים על הגבולות. האם אפשרי לזלוג מהמסגרת? כי ברגש שמחה לדוגמא מאד התחשק לי לצבוע את ההתפשטות שלה, מרגיש לי ששמחה זה משהו שהוא מתרחב ומתפשט כזה. ואולי בעצם להביא לידי ביטוי את הרגש באמצעות סמל או מילה?? בסוף איכשהו הצלחתי לסיים את המעגל ואפילו להינות מהתוצר.

אסכם שהיה לי ממש מעניין לחשוב ולהתעמק ברגשות הבסיסיים ולראות עד כמה הם משפיעים ומושפעים על כל תפיסת העצמי שלי ועל הדרך שבה ה'אני' בא לידי ביטוי.

# data[].attributes.headline
הערכה בצבעים-חיה פניגשטין

# data[].attributes.subject
הערכה בצבעים-חיה פניגשטין

# data[].attributes.body
כשנגשתי למטלה שמחתי מאוד להוציא את העפרונות הצבעוניים, אני מאוד אוהבת את פעילות הצביעה וכשאני צובעת אני מרגישה שהדבר מרגיע אותי.  יחד עם זאת, אני לא צובעת במהלך היום היום ולא נותנת לזה זמן בסדר יומי. לאחר ההתרגשות הראשונית התחלתי לבצע את הפעילות וראיתי שכשאני צובעת בכל פעם חלק אחד וחושבת על כל חלק באיזה צבע מתאים לי לצבוע אותו הדבר קוטע את רצף הצביעה ואני לא מצליחה להנות. בעקבות כך החלטתי שאני מסמנת בצבע המתאים כל חלק ולאחר מכן מתמסרת רק לצביעה ללא צורך בחשיבה תוך כדי. במהלך הצביעה הרציפה אכן הצלחתי להנות והופתעתי לגלות שדוקא בזמן הצביעה שרציתי לא להפעיל בו חשיבה כלשהי, התחלתי לחשוב ולהרהר במה צבעתי באיזה צבע ומה הדבר אומר עלי. הבנתי שכל הזמן חיפשתי באיזה צבע צובעים את הדברים שבהם אני לא טובה. היה לי קשה שהיה רק אופציה של כדאי להשתפר ולא היו אופציות של אני לא טובה בזה, לא אוהבת את זה. מלבד זאת גם דברים שידעתי שאני טובה בהם היתה לי נטייה לכתוב מצליחה רוב הזמן ולא אני מצוינת. דוקא הצורך להשתמש גם בצבע הצהוב גרם לי באמת להכיר במה שאני טובה בו ולהצליח "להכריז" על כך.

# data[].attributes.headline
הערכה בצבעים- הדר מימון

# data[].attributes.subject
הערכה בצבעים- הדר מימון

# data[].attributes.body
בחרתי במטלה זו מכיוון שעניין אותי לראות אילו שיפוטים אני מעניקה לעצמי בתחומים שונים. היה מעניין לשים לב שקודם כל סימנתי בקלות ובמהירות את התחומים החלשים שלי...  זה התאים לי למה שאני כבר יודעת על עצמי- שאני ממהרת לשים לב לחולשות שלי יותר מאשר לכשרונות שלי. עם זאת, להפתעתי בסוף התהליך ראיתי שרוב הדמות יצאה בצבעים "חיוביים"- מה שלימד אותי שכנראה אני מעריכה את עצמי באופן די חיובי.. יותר ממה שחשבתי שיקרה, ושמחתי בכך. היו תחומים שהיה קשה לי להחליט לגביהם, מכיוון שהם מאוד רחבים, למשל- "התמודדות עם קושי"- ברור שבחיים יש הרבה התמודדויות והרבה פעמים ההתמודדות בין קושי זה או אחר מאוד שונה.. ניסיתי להחליט באופן כללי, אבל כמובן שמדובר בהערכה גסה מאוד. בסופו של דבר התהליך היה קצר ולא הקדשתי לו זמן רב כי הייתי לחוצה בזמן, אבל לאחר שפתחתי את המודל וראיתי חומרים נוספים שבנות העלו, זה עורר אותי לחשוב יותר דווקא על הטיפול הרגשי- איך ניתן בכלים פשוטים לכאורה להגיע לעומקים פנימיים- גם עם עצמך וגם עם מטופלים. הייתי שמחה לנסות לחשוב על דרך לשלב רעיונות בכייון זה בטיפולים מסוימים שלי, אך תוהה איך לעשות זאת בלי "להתפזר" מדיי ולאבד את המטרות בתחומי השפה/דיבור/תקשורת עליהם אני אחראית.

# data[].attributes.headline
גלגל הרגשות שלי- רעות שוקרני

# data[].attributes.subject
גלגל הרגשות שלי- רעות שוקרני

# data[].attributes.body
אני מאוד אוהבת יצירה וציור אך בדרך כלל נוטה יותר לציור דברים מוחשיים ופחות מופשטים. ההתנסות הזאת אפשרה לי להתמודד גם עם סגנון שונה ממה שאני רגילה וגם גרמה לי לחשוב לעומק מה כל רגש גורם לי לחוש ואיך הוא משפיע עליי. את הכעס ציירתי בצורה חדה וצבעים עזים כיוון ששמתי לב שלפעמים אני כועסת בגלל חוסר שליטה במצב שאין לי יכולת להשפיע או לשנות. העצב גורם לי לתחושת ירידה באנרגיה. הגועל שגורם לי לריחוק. ההפתעה שגורמת לי לדפיקות לב לפעמים לטובה מתוך התרגשות ולפעמים לרעה מתוך לחץ שההפתעה גורמת. את הפחד צבעתי בצבע שחור, כי הבנתי שהפחד נובע אצלי הרבה פעמים מהלא נודע ומחוסר שליטה. ואת השמחה ציירתי בצבעים מרגיעים ובצורת גלים, כיוון שכשאני שמחה אני מרגישה שאני יכולה לגרום להכל לקרות ולזרום בצורה הטובה ביותר גם אם יש תקלות באמצע ויש לי הרבה אנרגיות שמאפשרות לי להתמודד בשיקול דעת גם במצבים מורכבים יותר. לסיכום אומר שההתנסות גרמה לי להבין את עצמי יותר ואולי בעתיד אפילו להשפיע על דרכי ההתמודדות שלי עם כל רגש. 

# data[].attributes.headline
השתמשתי במשימת "הערכ

# data[].attributes.body
השתמשתי במשימת "הערכה בצבעים" בקבוצה של 3 נערים בני 12-13 עם קשיי תקשורת בתפקוד בינוני- גבוה וקשיי קשב נלווים. מטרת הקבוצה היא חברתית- תקשורתית תוך שאנו נוגעים במגוון אתגרים אותם חווים הנערים במסגרת הלימודים בבית הספר ובכלל.             בתחילה כל אחד מהנערים מילא את המשימה באופן אישי ולאחר מכן חזרנו לשיח מונחה בקבוצה. כל אחד מהנערים התבקש לשתף מתוך העבודה שעשה את העוצמות שלו לצד האתגרים העיקריים בהם מבקש להתקדם. מצאתי כי הצורה החזותית בה מופיעים הדברים סייעה לנערים להתארגן, להבין ולעקוב אחר השיח (הרבה פעמים בשיח מילולי הם "נאבדים" ומתקשים לשמור על רצף וכאן העוגן החזותי אפשר להם לחזור לדף ולצבע ולהתייחס לדברים באופן ממוקד), כך נוצר שיח תקשורתי פורה יותר וממוקד שהתייחס אצל חלקם גם לממדים רגשיים סביב מצבי אתגר וקושי.        במשך הדיון, ראינו יחד כי לכל אחד עוצמות ואתגרים בתחומים שונים ונוצר שיח משמעותי על היכולת של כל אחד לסייע לשני בתחומים שבהם מתקשה (הן לימודי והן חברתי). נוצר דיון משמעותי סביב קשיים חברתיים כמו השתתפות במשחק, הקשבה לאחר, התמודדות עם קונפליקטים תוך כדי משחק ועוד... הנערים הציעו זה לזה אסטרטגיות שונות להתמודדות והשתתפות חברתית (בתיווך והרחבה שלי), שיתפו מה עזר להם להתקדם ולהצליח ונוצר שיח מאד אמפתי ותורם בתוך הקבוצה. סגרנו את הקבוצה כשכל אחד לקח לעצמו משימה אישית קטנה להתנסות בתחום אחד בשילוב האסטרטגיה שהציעו לו החברים בקבוצה או בסיוע של חבר מהקבוצה. מסוקרנת לשמוע שבוע הבא איך היה להם...

# data[].attributes.headline
חיה-בית- עיר

# data[].attributes.subject
חיה-בית- עיר

# data[].attributes.body
בשנה שעברה עבדתי בגן תקשורת. אחת הקבוצות שהעברתי בגן הייתה קבוצה בשיתוף פעולה עם מרפאה באומנות. קודם כל התחברתי מאוד לכל ההסבר של עדי על סדר הקבוצה, חשיבות הזמנים, בסוף שנה ממש בנינו את הקבוצות האחרונות והכנו את הילדים לקראת פרידה. במהלך הקבוצה עשינו פעילות שדומה ברעיון לרעיון של חיה בית ועיר. עשינו זאת עם גיבורי על, כל ילד בחר גיבור על שאליו הוא מתחבר וקישט וצבע אותו איך שרצה. לאחר מכן כל אחד הכין לגיבור שלו משטח פרטי שמתאים לגיבור שלו- למשל דשא, שמים, גינה וכו'. לאחר מכן הסברנו לילדים על מהי חומה, למה צריך חומה ולמה היא עוזרת, ואז בנינו חומה מסביב לכל המשטחים הפרטיים של הילדים. לאחר שלושת המפגשים התייחסנו לתוצר הכללי ולחשיבות של החומה המגינה סביב כל חברי הקבוצה אך גם התייחסנו לאזורים הפרטיים של הגיבורים ודיברנו על זה שאם מישהו רוצה לבקר חבר אחר בשטח הפרטי שלו הוא צריך לבקש רשות להיכנס למרות שכולנו סביב אותה חומה. היה מעניין לראות איך העבודה הקבוצתית שיקפה את ההתנהגות הכללית של הילדים. (גיבור העל הנבחר, שמירה על פרטיות של חבר, קצב העבודה ורמת הדיוק, רמת ההנאה וקושי לבצע עבודה משותפת תוך שמירה על פרטיות של חברי הקבוצה)