# data[].attributes.headline
Шістдесятники 

# data[].attributes.body
Шістдесятники - це

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Шістдесятники — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Маруся Чурай

# data[].attributes.body
Маруся Чурай

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Герої: Маруся Чурай, Гриць Бобренко, полковий обозний Іван Іскра, полтавський полковник Мартин Пушкар, козак Чесько Черкес, Галя Вишняківна, війт Семен Горбань.

Композиційно-стильові особливості "Маруся Чурай": тематично й композиційно роман надзвичайно складний, багаторівневий, бага- топроблемний. Він "нагадує кристал, у якому безліч граней" (В. Панченко). Майже три з половиною століття живе в народі легенда про Марусю Чурай - славнозвісну піснярку. Легенда про любовну помсту (отруєння дівчиною свого коханого) була поширеною темою і в художній літературі (драма М. Старицького "Ой не ходи, Грицю...", повість О. Кобилянської "В неділю рано зілля копала").

В авторському міні-пролозі - вказівка на історичну основу твору: "Влітку 1658 р. Полтава згоріла дощенту". У творі справжні факти пересипані домислами автора; важливі події української історії середини XVII ст. відтворено в образах Богдана Хмельницького, Якова Остряниці, Северина Наливайка, Павла Павлюка, Яреми Вишневецького та ін.

Назва роману - своєрідна легенда, національний символ, що передає і зміст епохи, і особливості українського етносу.

Роман складається з дев'яти розділів, події в яких розгортаються протягом року: судять Марусю влітку, а помирає дівчина від сухот навесні.

Розділи роману "Маруся Чурай":

I - "Якби знайшлась неопалима книга";

II - "Полтавський полк виходить на зорі";

III - "Сповідь" (внутрішній монолог героїні, у якому є екскурси в минуле);

IV - "Гінець до гетьмана";

VII - "Дідова Балка";

VIII - "Облога Полтави";

IX - "Весна, і смерть, і світле воскресіння".

Центральним є розділ "Сповідь" - три ночі Марусі, проведені в темниці перед стратою. Через спогади героїні перед нами проходять епізоди історії України, змальовано переживання і страждання дівчини, її особисту драму. Сюжетні колізії трактуються у двох площинах - особистісній і суспільній (сцени особистого життя Марусі органічно вплітаються в драматичні події Національно-визвольної війни українського народу під проводом Б. Хмельницького проти польської шляхти).

Кульмінація 1 - суд і вирок.

Зав 'язка - спогади Марусі про стосунки з Грицем.

Розвиток дії - Маруся йде на прощу.

Кульмінація 2 - облога Полтави.

Розв'язка - зняття облоги, Маруся проводжає полк, що співає її пісні. Позасюжетні елементи: портрети героїв, пейзажі, опис саду, пісні, діалоги, монологи, авторські відступи.

Особливості сюжету "Маруся Чурай":

на початку твору - розв'язка, що поєднує його з новелою. Дві сюжетні лінії: визвольна боротьба українського народу проти польської шляхти під проводом Б. Хмельницького; любовна лінія, що розвивається за принципом трикутника: Маруся - Гриць - Іван Іскра.

Образ Марусі Чурай - образ митця свого часу, який органічно зливається з образом України. Постать реальної дівчини з народу, обдарованої чарівним голосом і поетичним світосприйняттям, виростає до символу, ніби вбираючи в себе духовний потенціал Вітчизни. За словами Івана, Маруся - це голос України, душа її. "Звитяги наші, муки і руїни безсмертні будуть у її словах", - каже про поетесу Іван Іскра. Таку ж характеристику дає дівчині й гетьман Богдан Хмельницький, який говорить, що "її пісні - як перло мно- гоцінне, як дивен скарб серед земних марнот".

Справжній митець, Маруся, наділена даром глибше й гостріше за інших відчувати світ, близько перейматися людськими радощами й стражданнями.

У свідомості читача образ Марусі Чурай зливається з образом України не лише тому, що її підносять до символу інші герої роману, а передусім через те, що в ній уособлені найкращі моральні риси українського народу, його найвищі духовні злети, найкращі моральні переконання і судження митця своєї доби, оскільки тема митця і мистецтва проходить через історичний роман у віршах "Маруся Чурай" наскрізно.

Проблематика "Маруся Чурай":

Примітки: В основу свого твору Ліна Костенко поклала відому чи не кожному українцеві, знану в багатьох країнах світу баладу "Ой не ходи, Грицю...".

Історичне полотно твору становить окрему сторінку, через яку ще раз висвітилися долі героїв роману. І життєву лінію головної героїні, Марусі Чурай, Ліна Костенко ввела в бурхливі соціально-політичні перипетії суспільного поступу України XVII ст., а ще точніше - періоду визвольної війни під проводом Богдана Хмельницького. Представники козацької республіки в романі - Богдан Хмельницький, Лесько Черкес, Мартин Пушкар, Іван Іскра, Яким Шибилист і ті, хто з небуття "повернулися в думі" (Яків Остряниця, Гордій Чурай, Павлюк, Наливайко). До цього славного лицарства належить і дід Галерник, "самітник і химерник", котрий "од трьох шабель ще й досі не загоєн". Грицько Бобренко теж козак, але він з часом засвоїть іншу мораль, далеко не козацьку, неодноразово повторивши Марусі: "Любов любов'ю, а життя життям".

Любов і зрада, пісня й історія - найголовніші ідейно-естетичні начала, що визначають багатство поліфонії твору.

Твір побудований на антитезі - протиставленні високого й низького, приземленого й духовного. Вибір життєвих пріоритетів ділить персонажів твору на два світи, які перебувають у жорсткому конфлікті. І всі події життя героїв визначаються їх належністю до котрогось із цих світів. Протиборство двох таборів не лише соціальне - воно має ширше підгрунтя. Соціальне розшарування помітне вже в першому розділі, коли знайомимося із запорожцями та "домариками"; наявна також і відмінність їх духовних світів. Саме цей конфлікт у романі - чи не найголовніший. Для українця того часу основний спосіб життя - осілий, тобто життя хлібороба, селянина. Тому, наприклад, не можна сприймати образ Бобренчихи, яка закопалася в землю, "як кріт", лише негативно. Цей образ радше правило, ніж виняток. Винятком є Маруся - з її духовним буттям понад своїм часом.

За роман у віршах "Маруся Чурай" і збірку поезій "Неповторність" 1987 р. Ліна Костенко удостоєна Державної премії УРСР ім. Т. Г. Шевченка.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
маруся чурай

# data[].attributes.attachment_link.title
Детальний Аналіз "Маруся Чурай" Костенко

# data[].attributes.attachment_link.description
Герої: Маруся Чурай, Гриць Бобренко, полковий обозний Іван Іскра, полтавський полковник Мартин Пушкар, козак Чесько Черкес, Галя Вишняківна, війт Се­мен Горбань. Композиційно-стильові особливості "Маруся Чурай": тематично й композиційно роман надзвичайно складний, багаторівневий, бага- топроблемний. Він "нагадує кристал, у якому безліч граней" (В. Панченко).

# data[].attributes.headline
Біографія Ліни Костенко 

# data[].attributes.subject
Біографія Ліни Костенко 

# data[].attributes.body
Ліна Василівна Костенко (19 березня 1930, Ржищів, Київська область) — українська письменниця-шістдесятниця, поетеса. Лауреат Шевченківської премії (1987), Премії Антоновичів (1989), премії Петрарки (1994).
У радянські часи брала активну участь у дисидентському русі, за що була надовго виключена з літературного процесу. Авторка поетичних збірок «Над берегами вічної ріки» (1977), «Неповторність» (1980), «Сад нетанучих скульптур» (1987), роману у віршах «Маруся Чурай»  (1979, Шевченківська премія 1987), поеми «Берестечко» (1999, 2010). 2010 року опублікувала перший прозовий роман «Записки українського самашедшого», що став одним з лідерів продажу серед українських книжок у 2011 році.
Народилась у родині вчителів.
У 1936 році родина перебралась із Ржищева до Києва, де майбутня поетеса закінчила середню школу. Після закінчення середньої школи навчалася в Київському педагогічному інституті, а згодом — у Московському літературному інституті імені О. М. Горького, який закінчила в 1956 році.
Була однією з перших і найпримітніших у плеяді молодих українських поетів, що виступили на межі 1950—1960-х років. Період так званих «шістдесятників» створив новітні стилі в українській літературі, змусив творити щось нове, атипове, щось авангардне, але, як і завше, безжальне та максимально критичне щодо влади та тодішнього режиму.
Збірки її віршів «Проміння землі» (1957) та «Вітрила» (1958) викликали інтерес читача й критики, а збірка «Мандрівки серця» (1961) не лише закріпила успіх, а й засвідчила справжню творчу зрілість поетеси, поставила її ім’я поміж визначних майстрів української поезії.