# data[].attributes.headline
"Влітку 1658 року Полтава згоріла дощенту"

# data[].attributes.subject
"Влітку 1658 року Полтава згоріла дощенту"

# data[].attributes.headline
Зала підсудних

# data[].attributes.subject
Зала підсудних

# data[].attributes.body
Маруся Чурай звинувачена у смерті молодого козака Гриця Бобренка.

# data[].attributes.headline
Стара Бобренчиха каже, що саме Маруся Чурай отруїла Гриця.

# data[].attributes.subject
Стара Бобренчиха каже, що саме Маруся Чурай отруїла Гриця.

# data[].attributes.headline
Розповіді свідків.

# data[].attributes.subject
Розповіді свідків.

# data[].attributes.body
Параска Димиха, затверджує, що бачила Гриця перед смертю, як той вертався п'яний від Чураїв.
Фесько Дозорний, розповідає що бачив Марусю та Гриця за селом в ночі, а також чув як Маруся топилася.
Галя Вишняківна, наречена Гриця, підтверджує, що знала, про незакінчене кохання небіжчика і підсудної.
Семен Капканчик, каже що Гриць справді любив Марусю, але вибрав Галю, через її гроші.
Старий Шибилист, розповідає про кохання Марусі та Гриця, але не звинувачує Марусю, ні виправдовує.

# data[].attributes.headline
Мовчання Марусі Чурай 

# data[].attributes.subject
Мовчання Марусі Чурай 

# data[].attributes.headline
Поява гінця, який захищає Марусю

# data[].attributes.subject
Поява гінця, який захищає Марусю

# data[].attributes.headline
Наступ ворогів, через що, суд закінчено.

# data[].attributes.subject
Наступ ворогів, через що, суд закінчено.

# data[].attributes.headline
Три дні до смертної кари.

# data[].attributes.subject
Три дні до смертної кари.

# data[].attributes.body
Якщо Маруся зізнається, то її помилують.

# data[].attributes.headline
Печаль Марусі

# data[].attributes.subject
Печаль Марусі

# data[].attributes.body
Дівчина сумує, через те, що в бою проти ворогів міг бути і Гриць.

# data[].attributes.body
Маруся згадує про веселе дитинство з Грицем.

# data[].attributes.headline
Спогад про насміхання Галі

# data[].attributes.subject
Спогад про насміхання Галі

# data[].attributes.body
Галя принижувала Марусю, бо Гриць покинув Марусю заради неї

# data[].attributes.headline
Передача матері Марусі

# data[].attributes.subject
Передача матері Марусі

# data[].attributes.body
Білий одяг, пироги з яблуками, які виросли в батьківському саді.

# data[].attributes.headline
Іван Іскра розповідає Богдану Хмельницькому,  про події в Полтаві.

# data[].attributes.subject
Іван Іскра розповідає Богдану Хмельницькому,  про події в Полтаві.

# data[].attributes.body
Богдан Хмельницький дізнається, що піснярку Марусю Чурай, засуджено на смерть, за вбивство Гриця

# data[].attributes.headline
Універсал від Богдана Хмельницького.

# data[].attributes.subject
Універсал від Богдана Хмельницького.

# data[].attributes.body
Скасування смертного вироку для Марусі Чурай

# data[].attributes.headline
Початок смертного вироку

# data[].attributes.subject
Початок смертного вироку

# data[].attributes.headline
Спроби Лиска Чиркеса врятувати Марусю.

# data[].attributes.subject
Спроби Лиска Чиркеса врятувати Марусю.

# data[].attributes.body
Він розповідає про звичай, якщо козака замовляли до смерті, то незаміжня дівчина могла освідчитися і таким чином врятувати козака.

# data[].attributes.headline
Поява Івана Іскри

# data[].attributes.subject
Поява Івана Іскри

# data[].attributes.body
Маруся залишається жива.

# data[].attributes.headline
Смерть мати Марусі

# data[].attributes.subject
Смерть мати Марусі

# data[].attributes.body
Після півтора тижня від смертного вироку, де Маруся лишається жива.

# data[].attributes.headline
Шлях до Києва

# data[].attributes.subject
Шлях до Києва

# data[].attributes.body
Маруся пішла прощею від Полтави до Києва

# data[].attributes.headline
Зустріч з мандрівним дяком

# data[].attributes.subject
Зустріч з мандрівним дяком

# data[].attributes.body
Він розповідає їй про Якова Остряницю, Северина Наливайка та Ярему Вишневецького. Маруся глибоко осмислює історію України з розповідей дяка і з побачених у дорозі картин зруйнованих сіл

# data[].attributes.headline
Розповідь про батька Марусі

# data[].attributes.subject
Розповідь про батька Марусі

# data[].attributes.body
Гордій Чурай був полум’яним патріотом, швидкий на розум, чистий серцем, Чурай не терпів кривди, знущання над людьми. Про його славні подвиги складено пісні, які передаються з покоління в покоління.

# data[].attributes.headline
Прихід до Києва

# data[].attributes.subject
Прихід до Києва

# data[].attributes.headline
Роздуми про мощі святих  та голодуючих людей.

# data[].attributes.subject
Роздуми про мощі святих  та голодуючих людей.

# data[].attributes.headline
Повернення до Полтави

# data[].attributes.subject
Повернення до Полтави

# data[].attributes.headline
Переживання Івана Іскри за старого запорожчя

# data[].attributes.subject
Переживання Івана Іскри за старого запорожчя

# data[].attributes.body
Іван попереджає діда про наступ ворожих військ, але той вирішив не покидати свою домівку.

# data[].attributes.headline
Полтава встояла! Відхід ворогів

# data[].attributes.subject
Полтава встояла! Відхід ворогів

# data[].attributes.headline
Відмова Марусі у освідченні  Івана Іскри.

# data[].attributes.subject
Відмова Марусі у освідченні  Івана Іскри.

# data[].attributes.headline
Хвороба Марусі

# data[].attributes.subject
Хвороба Марусі

# data[].attributes.body
Вона захворіла на сухоти. Маруся попрощалася з Іскрою, виснажена горем і хворобою, чекає свого кінця.

# data[].attributes.headline
Співаючі козаки та дівчата

# data[].attributes.subject
Співаючі козаки та дівчата

# data[].attributes.body
Поміж всіх пісень Маруся чує пісню «Ой не ходи, Грицю...»

# data[].attributes.headline
 «Ой не ходи, Грицю...»

# data[].attributes.subject
 «Ой не ходи, Грицю...»

# data[].attributes.body
Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці,
Бо на вечорницях дівки чарівниці.
Котра дівчина чари добре знала,
Вона ж того Гриця та й причарувала.
Інша дівчина чорнобривая.
Та чарівниченька справедливая.
У неділю рано зіллячко копала,
А у понеділок переполоскала.
Як прийшов вівторок — зілля ізварила,
У середу рано Гриця отруїла.
Надвечір в четвер Гриценько помер,
А прийшла п’ятниця — поховали Гриця.
А в суботу рано мати дочку била:
— Нащо ж ти, доню, Гриця отруїла?
— Ой мати, мати, жаль ваги не має:
Нехай же Грицьо двоїх не кохає!
Нехай він не буде ні тій, ні мені,
Нехай дістанеться сирій землині.
Оце тобі, Грицю, я так ізробила,
Що через тебе мене мати била!
Оце тобі, Грицю, за теє заплата —
З чотирьох дощок темная хата...