# data[].attributes.headline
כרטיסיית משוב: 

# data[].attributes.subject
כרטיסיית משוב: 

# data[].attributes.headline
אופני הייצור הם שקובעים את הרעיונות של החברה

# data[].attributes.subject
אופני הייצור הם שקובעים את הרעיונות של החברה

# data[].attributes.body
מי ששולט במבנה הבסיס (הכלכלה), קובע ומעצב את מבנה העל- הרעיונות של החברה (הפוליטיקה, אידיאולוגיה, דת) כך שישרת את האינטרסים שלו.
ובכך מצדיק את ההבדלים והפערים בין המעמדות, מה שגורם למעמד הנשלט להחזיק בתודעה של המעמד השולט, ולהנציח את ההבדלים בין המעמדות- גורם לתודעה כוזבת.

# data[].attributes.headline
יחסי הייצור מתקשרים לניכור- מי הבעלים של תוצר העבודה? (כולל רעיונות ויצירות רוחניות).

# data[].attributes.subject
יחסי הייצור מתקשרים לניכור- מי הבעלים של תוצר העבודה? (כולל רעיונות ויצירות רוחניות).

# data[].attributes.headline
מבנה/בניין העל

# data[].attributes.subject
מבנה/בניין העל

# data[].attributes.body
הפוליטיקה, משפט, אידיאולוגיה, מערכת החינוך.
הרעיונות שמצדיקים את אופן הייצור ומאפשרים לו להתקיים. מובנים חברתית, ומומצאים ע"י האדם.
תומך ומצדיק את מבנה הבסיס

# data[].attributes.headline
מבנה הבסיס (התשתית)

# data[].attributes.subject
מבנה הבסיס (התשתית)

# data[].attributes.body
בסיס החברה, הכלכלה.
מורכב מאופני הייצור:
1. כוחות הייצור- טכנולוגיה, חומרים, כלים, כוח אדם.
2. יחסי היצור- מערכות היחסים החברתיות שמתלוות לתהליך היצירה  של אנשים.
קובע את מבנה העל

# data[].attributes.headline
כשהפועל חי חיים מנוכרים, יותר קל להסתיר את הניצול ואין תחושת ביחד בין הפועלים על מנת להתאחד ולמרוד.

# data[].attributes.subject
כשהפועל חי חיים מנוכרים, יותר קל להסתיר את הניצול ואין תחושת ביחד בין הפועלים על מנת להתאחד ולמרוד.

# data[].attributes.body
ניסיון לשנות את הרגשות שלך לחוקי הרגש של אירוע מסוים. לפעול לפי המוסכמה החברתית של אותו רגע, ולהביע רגש (מבחינת חיצונית) שתואם את הסיטואציה והחברה של אותו המקום והזמן על מנת להשתלב באותו אירוע.
נעשית בחיי היום יום, לא מוגבלת למקומות עבודה.
משחק שטחי:

נסיון לשנות את ביטוי הרגש, לא את התחושה

משחק עמוק:

נסיון לשנות את מצבנו הרגשי בפועל

# data[].attributes.body
כשעבודת הרגש נעשית בתשלום. הרגשות הופכים להיות סחורה.
מודרניזציה לניכור בתקופת מרקס,  רק שבמקום שנמכור את הגוף והזמן, מוכרים את הרגשות, מה שמוביל לניכור.

-לפי דעתי האישית, קשה לי להסכים עם הוכצ'יילד. מניסיון אישי של עבודה במקום ששם את שירות הלקוחות שלו במקום הראשון. היו פעמים שהבנתי למה היא התכוונה, כמו מקרים שהייתי צריכה להיכנס לעבודה כאילו כלום לא קרה ולהמשיך כרגיל גם אם באתי במצב רוח רע, קיבלתי חדשות רעות או אפילו אם לקוח התנהג בחוצפה. כמובן שהיה אסור להגיד לו משהו או אפילו לעשות פרצוף, כי אחראי היה קולט את זה, המקרה לא היה עובר בשקט. אבל בכל זאת, הניכור שהרגשתי היה בעיקר מהשכר עצמו, דרישות העבודה לא תאמו את השכר ששולם. מי שמעוניין בשירות הכי טוב צריך לשלם בהתאם. אבל עדיין קשה לי לדמיין את הילד שמרקס כתב עליו ולנסות להקביל אותו לדיילת אוויר. גם אם זו מודרניזציה של המצב כיום, יש הבדל גדול בין השניים. הדיילת בוחרת בעבודה שלה ומי שדרישות התפקיד יכול לבחור מקצוע אחר. האלטרנטיבה במידה ואלו לא יהיו חלק מדרישות התפקיד היא שאנו עלולים לקבל נותני שרותי העושים ככול העולה על רוחם. אני לא רואה איך אפשר לשנות את המצב, ולפעמים שינוי מצב רוח (גם אם הוא לא מרצון), כן יכול לשנות את המצב רוח עצמו. הרבה פעמים אמרו לי לנסות להסתכל על הדברים בצורה יותר חיובית כי מה יעזור לי לזעוף פנים? איך זה ישפר לי את המשך היום?

# data[].attributes.body
'האדם היוצר'- תפיסת האדם לפי מרקס, היא שהיכולת ליצור היא מה שמבדיל את האדם מהחיה, היכולת לדמיין וליצור. העבודה היא מרכזית ומאפשרת מימוש עצמי.
מתקשר לחלוקת עבודה- המאפשרת לייצר הרבה מאוד דברים שהם אותו הדבר, סחורה שהיא זהה ויש כמות רבה ממנה- מה שמוביל מאדם שיוצר לאדם פועל, אדם שמייצר משהו מאוד קטן ולא משמעותי (עוד בורג במערכת), מה שמוביל את האדם לניכור-  מעצמו, מהעבודה שכבר לא משמעותית, היכולות והכישרונות שהוא מאבד בעקבות העבודה האוטומטית והרובוטית שלא מצריכה ממנה שום סוג של כישרון או דמיון, אלא פעולה חוזרת בכל יום ובכל צורה.

# data[].attributes.headline
תודעה מעמדית

# data[].attributes.subject
תודעה מעמדית

# data[].attributes.body
מרקס חשב שרק אחרי שבני המעמד הנשלט יבינו שהמעמד הוא שמכתיב את העוני שלהם, הם יתגבשו כקבוצה בעלת תודעה משותפת ויוכלו לערער על המערכת הנוכחית. ("פרולטרים של כל הארצות התאחדו!")

# data[].attributes.body
כשבן אדם למעמד הנשלט מחזיקה בתודעה של המעמד השולט. הפועלים לא תופסים את עצמם כמעמד, אלא כמשהו שמעבר לשליטתם. הדת כאופיום להמונים.

# data[].attributes.body
הפער בין מה שהפועל מייצר לערך הייצור שלו, הרווח של בעלי הייצור.
החלק שהמעסיק מרוויח ולוקח לעצמו.
הערך העודף תמיד בא על חשבון העובד או השכיר והוא מגביר את הניצול.

# data[].attributes.body
כל האנשים שנמצאים באותו יחס עם אמצעי הייצור, נקבע על פי המיקום ביחס לאמצעי הייצור.
מרקס ראה את ההיסטוריה של החברה  כמאבק מתמיד בין 2 מעמדות עיקריים:  המעמד השולט (המנצל) והמעמד הנשלט (המנוצל).
כשהמעמד הנשלט (הפרולטריון) לא יוכל להתעורר בלי שינופץ בניין העל הנשלט ע"י השכבות השולטות בחברה (הבורגנות).

# data[].attributes.body
חוסר הוגנות בסיסית בתנאי החיים של שמי שעובד במפעל אל מול מי שמרוויח מהמפעל.
כאשר הערך העודף שמיוצר על ידי העובד נלקח ע"י הקפיטליסט.
עקרון הניצול הוא מבני, ולכן הוא תמיד קיים, הוא לא קשור לטוב או רע והוא בלתי נמנע בקפיטליזם. אם אין ערך עודף אין רווח.
הניצול הוא חד צדדי, של המעמד השולט את המעמד הנשלט, והוא גורם לניכור.
שהקפיטליסט מנוכר מאנשים אחרים יותר קל להמשיך לנצל.

# data[].attributes.headline
ניכור - הניכור לפי מרקס הוא תוצאה של המבנה הכלכלי חברתי, וקורה בכל השכבות.

# data[].attributes.subject
ניכור - הניכור לפי מרקס הוא תוצאה של המבנה הכלכלי חברתי, וקורה בכל השכבות.

# data[].attributes.body
מצב שמאפיין את החברה המודרנית בכל שכבות האוכלוסייה. על פי מרקס, כולם סובלים מניכור- מהעובד הקטן והפשוט ועד בעל המפעל. הניכור הוא תחושה של ריחוק, בידוד וחוסר משמעות.
מתחלק ל4 סוגים:
מתוצר העבודה- לעובד בשכר אין בעלות על תוצר העבודה, העובד 'יוצר' חלק קטן בתוך המערכת, ולפעמים אפילו לא יודע מה יהיה המוצר המוגמר. כיום אפשר לראות גם רופאים, יוצרים, בעלי רעיונות שעובדים בשכר ש'קונים' את הזמן שלהם. ברוב המקרים, לשכיר אין 'SAY' בתהליך העבודה, הוא עובד עבור הכסף שהוא מרוויח, ופועל על פי הנחיות שהוא מקבל מהמעביד.
מתהליך הייצור- יש חוסר חיבור של העובד מהעבודה עצמה.
מאנושיות- מכיוון שהאדם כבר לא יוצר וממש את עצמו, הוא 'מאבד' משהו מהאנושיות שלו, כשכולם עושים את אותה הפעולה בדיוק, האדם הופך להיות 'מכונה'.
מאחרים- כשכסף ורווח הם הגורם העיקרי שמניע את החברה,  ביחס בין אנשים הופך להיות יחס אינסטרומנטלי, כמו לסחורה, ששאלת הרווח עומדת במרכז.
הניכור מהעבודה בסוף יוצר גם ניכור מעצמנו.