# data[].attributes.headline
יתרון באקראיות המפגש

# data[].attributes.subject
יתרון באקראיות המפגש

# data[].attributes.body
לדעתי להרמפרודיטיות שלושה יתרונות: 1. סיכויי העמדת צאצאים גדולה יותר, מאחר ושני בני הזוג מפרים אחד את השני בו זמנית כמות הביצים המוטלות באדמה היא גדולה יותר מאשר שרק אחד היה מטיל ביצים. 2. מגדיל את הסיכוי למציאת בן זוג, כי כך שני פרטים מוצאים בן זוג ומזדווגים. 3. עדין נוצרת שונות כי זה לא הפריה עצמית אלא דו מינית

# data[].attributes.body
במצב בו האוכלוסיה דלילה וקשה לבני המין למצוא בן זוג לרבייה, קיים ייתרון להיות הרמפרודיט היות ובכל הזדווגות שני בני הזוג עוברים הפרייה ומבטיחים את המשך המין והגיוון הגנטי.

# data[].attributes.headline
נורית שושני הכל

# data[].attributes.subject
נורית שושני הכל

# data[].attributes.body
הרמאפרודיט מתחזק את מערכת המין לשעת כושר שתגיע, כאשר יפגוש פרט נוסף מאותו מין. הוא חוסך תחזוקת שתי מערכות (מינית ושאינה מינית), וגם דואג לתחזוקת מערכת המין, אפילו אם אין בן זוג בסביבה, כך שהיא לא מתנוונת. ככל הנראה באוכלוסיה בעלת התאמה שכזו, לא תמיד היו בני המין השני נפוצים, כך שאיו טעם לסמוך על הגעת המין (SEX) הרצוי דווקא, או על הופעתו בכלל. מסיבה זו טוב לתחזק את המערכת כך שתוכל לפעול לבדה, אבל בכל שעת כושר עם פרט אחר תהיה בשימוש המגדיל את המגוון הגנטי ואת יכולת תיקון הדנ"א, ללא בררנות יתרה בין זכר לנקבה.

# data[].attributes.headline
אילנה בוכהולץ

# data[].attributes.subject
אילנה בוכהולץ

# data[].attributes.body
אולי זו דגם ראשוני, שמקנה יתרון מסויים, ולכן שורדת בקבוצות מסויימות, אך לא הדרך העדיפה. לפי זה דגם רבייה דו זוויגי, הוא בעל יתרון גדול יותר בתנאים משתנים ולכן רווח יותר. כמו שיש צמחים שיש להם האבקה עצמית, ויש קקטוסים למשל שההאבקה עצמית היא

# data[].attributes.body
ייתכן והדבר קשור בקושי של הפרטים להיפגש ולמצוא פרטים אחרים, אם בגלל בעיות של ניידות ואם בגלל שכיחות נמוכה של הפרטים במין. כתוצאה מכך, כל מפגש צריך לאפשר הפרייה. מצד שני, המשמעות היא אבדן של התמחות. בפרטים בהם יש זכר ונקבה, הנקבה מתמחה בטיפוח הביצית והזכר מתמחה בהגעה אל הביצית.

# data[].attributes.body
אולי כי אין הרבה פרטים בסביבתם המגיעים לבגרות מינית ועל מנת "לייעל" את היכולת של השונות הגנטית ואת כמות הצאצאים הם מתרבים בצורה "כפולה".

# data[].attributes.body
לדעתי זהו יתרון כי כך אין צורך לחפש בן זוג להזדווגות. נכון שהשונות הגנטית יותר נמוכה אבל יש עדיין שונות גנטית כי זוהי רבייה מינית לעומת רביה אל מינית. זה מאשפר שמירה על המין גם אם הפרטים חיים לבד.

# data[].attributes.body
ביצורים קבועי מקום שמקיימים הפריה פנימית זה בהחלט מהווה יתרון. רוב בלוטי הים הינם הרמפרודיטיים ומאד מוגבלים במציאת בני זוג ותנאים מתאימים לרביה.

# data[].attributes.body
יתרון במצבים של אוכלוסיה דלילה - מגדיל את הסיכוי לפגוש בן זוג וכך מספר הפרטים המתרבים.
יתרון בתנאים אביוטיים משתנים.
בכל הזדווגות בין שני פריטים ושתי הזדווגויות ובכך גדלה השונות האקראית בצאצאים ביחס למינים שאינם הרמפרודיטים. (תהליכי המיוזה התרחשו בשני אורגניזמים ליצירת גמטות שונות וזה מגדיל את מספר הצירופים בצאצאים)

# data[].attributes.headline
אולי מאפשר שונות רבה יותר מבחינה גנטית לאוכלוסייה, ובנוסף יכול להיות שמדובר במערכת גיבוי. אצלנו למשל ישנם פרטים באוכלוסייה שהם אינם פוריים ולא יכולים להעמיד צאצאים. אצל מינים אלו הסיכוי לכך קטן משמעותית. 

# data[].attributes.subject
אולי מאפשר שונות רבה יותר מבחינה גנטית לאוכלוסייה, ובנוסף יכול להיות שמדובר במערכת גיבוי. אצלנו למשל ישנם פרטים באוכלוסייה שהם אינם פוריים ולא יכולים להעמיד צאצאים. אצל מינים אלו הסיכוי לכך קטן משמעותית. 

# data[].attributes.body
ניצן חודורוב קינן

# data[].attributes.headline
לדעתי זה קשור למוגבלות התנועה שלהם,יש בה חסכון באנרגיה היצור דו מיני ומאפשר יצירת צאצאים  במגבלות התנועה וגודל האוכלוסייה הקטנה

# data[].attributes.subject
לדעתי זה קשור למוגבלות התנועה שלהם,יש בה חסכון באנרגיה היצור דו מיני ומאפשר יצירת צאצאים  במגבלות התנועה וגודל האוכלוסייה הקטנה

# data[].attributes.body
אמי חלפון

# data[].attributes.body
יש יתרון לכך שכל מפגש עם פרט מאותו המין יסתיים בהריון - כך הסיכוי למצוא פרטנר גדל וגם מכל מפגש בעצם נוצרים "שני הריונות" - כלל הביצים לא מונוחות בסל אחד אלא מפוזרות בין שני פרטים... הסיכוי שאחד הסלים יצליח לשרוד גדול פי שניים מאשר לו היו כל הביצים בסל אחד.... במצב כזה לא חייב להיות קשר לסביבה משתנה או לגודל אוכלוסיה... זה יתרון בכל מצב (סוג של פמיניזם אם תרצו...)

# data[].attributes.body
רגישות גבוהה לתנאי סביבה משתנים בעיקר ללחות ,טמפ', לחץ אוסמוטי בסביבה של מים מתוקים וכו' יכולה להסביר יתרון אבולוציוני לרבייה יעילה היכולה להתקיים במפגש של כל שני פרטים כאשר כל אחד מהם יכול להיות מופרה ולהפריש ביצים. יחד עם זאת עדיין מדובר בצאצאים של רבייה מינית בכל שלב ובפרט ולכן גיוון גנטי התורם להישרדות.

# data[].attributes.body
לפי דעתי להרמאפרודיטים יש יתרון גדול  ומשמעותי, במצבים שבהם יש אוכלוסייה דלילה וקשה למצוא בן זוג. לבעל חיים הרמאפרודיטים יש אפשרות להביא צאצאים ושושלת שתמשיך את אותו המין.

# data[].attributes.headline
סיוון לייבושור אוקנין

# data[].attributes.subject
סיוון לייבושור אוקנין

# data[].attributes.body
לדעתי במצבים בהם קביעת הזוויג תלויה בתנאי הסביבה כגון טמ'פ , ויחס הזכרים - נקבות יכול להיות מושפע מכך , להיות הרמאפרודיט יכול להוות יתרון . גם בתנאים / בתי גידול בהם השקעת האנרגיה במציאת בן זוג ספציפי ( זכרי או נקבי) גדולה מאוד , העובדה שלא משנה באיזה אורגניזם פגשת , בהנחה שהוא מהמין שלך - הוא מתאים להתרהות מהווה יתרון אבולוציוני.

# data[].attributes.headline
אני חושבת שיש יתרון לכך בתנאי סביבה שאינם אופטימליים ובמקרים שבהם עלולה להיות בעיה במפגשים בין זכרים לנקבות וכך ניתן להבטיח שתהיה הפריה והמשכיות המין.

# data[].attributes.subject
אני חושבת שיש יתרון לכך בתנאי סביבה שאינם אופטימליים ובמקרים שבהם עלולה להיות בעיה במפגשים בין זכרים לנקבות וכך ניתן להבטיח שתהיה הפריה והמשכיות המין.

# data[].attributes.body
נועה גולן

# data[].attributes.headline
איילת גולדשטיין

# data[].attributes.subject
איילת גולדשטיין

# data[].attributes.body
נראה כי מבנה הרמפרודיטי שעולה במחיר של מערכת רבייה כפולה, יכול לסייע מאוד בשרידה בתנאים משתנים ושרידת המין והגדלתו בקצב מהיר יחסית, גם אם עבר קטסטרופה ונשארו פרטים בודדים או לחילופין, מאפשר התבססות מהירה בסביבה חדשה לאחר הגירה של פרטים בודדים (מאפשר לו להיות מין פולש פוטנציאלי....), הודות לתכונות הבאות:
1. כל מפגש בין 2 פרטים שונים מוביל להפרייה - יתרון במספר מועט של פרטים ליחידת שטח. במיוחד לאלו הנעים לאט, חוסך הרבה אנרגיה בחיפוש אחר בן זוג להפרייה.
2. כל פרט יכול להעמיד צאצאים וכך ניתן להתרבות בקצב מהיר יותר.
3. יצירת רבגוניות גדולה יותר  - כיוון שלכל פרט, מספר הפרטים הפוטנציאלים להפרייה עבורו מוכפל. הדבר יעיל מאוד בשרידה בתנאי סביבה משתנים או בהתאמת אוכלוסיה לסביבה חדשה ע"י יצירת קרקע פורייה ומגוונת לברירה טבעית. אחת ההוכחות לכך היא קיומם של מינים שונים של חלזונות בסביבות בעלות תנאים מגוונים - יבשתיים וימיים, דלילים וצפופים באוכלוסיה ועוד.

# data[].attributes.body
מאפשר הזדווגות אם כל פרט שפוגשים. צריך להשקיע פחות אנרגיה במציאת המין השני וחיזור (כולם אותו הדבר). בנוסף משום שלכולם יש יכולת להזדווג ולהעמיד צאצאים מעלה את מספר הצאצאים יתרון אבולוציוני גדול

# data[].attributes.headline
טובה שמר פרי

# data[].attributes.subject
טובה שמר פרי

# data[].attributes.body
נראה כי תופעת הרמפרודידיזם מבטיחה כי באמצעות המספר המרבי של נקבות, נוצר מספר הדגימה המרבי של ביציות מופרות . כמו גם,  עקב קשיים במציאת בן הזוג הקשורים לגודל קטן ותנועתיות מוגבלת וכך  כל מפגש הופך להיות ל מפגש לזיווג אפשרי.  בנוסף נראה גם כי מתקיימות העתקות הדדיות מרובות  דבר המביא ליצירת צאצאים גנטיים מגוונים  וכך מתמקסם מאגר הגנים, ונמנע הסיכון לסחף גנטי ביחס המין באוכלוסיות

# data[].attributes.headline
יתכן שהיה בכך יתרון 

# data[].attributes.body
יתכן שהיה בכך יתרון בסביבות בהן יש אוכלוסיות קטנות שכן הדבר מגדיל את הסיכוי לגיוון. יכול להקטין סחף גנטי או הקטנת "אפקט מייסדים". לשם הדוגמה (המופרזת) באוכלוסייה של 10 פרטים: 5 זכרים ו- 5 נקבות: ברביה זוויגית רגילה כל פרט יכול להתרבות עם 5 פרטים אחרים. ברביה הרמאפרודיטיות כמות האפשרויות עולה ל- 9 , כלומר כמעט מכפילה את עצמה.
כך גם כאשר יצורים נוטים להיות בודדים יותר, והסיכוי למפגש עם פרט אחר נמוך. אם כל פרט שפוגשים ראוי לזיוג – הרי שקל יותר להמשיך את המין
(אורי)

# data[].attributes.body
י

# data[].attributes.headline
הסיכוי ליצירת צאצאים גדול יותר כאשר כל הפרטים הם דו-מיניים. הבעיה עם המודל הזה היא ההשקעה ביצירת שתי מערכות מין ושני סוגים של תאי מין. כנראה שביצורים מסויימים נמצאה פשרה אבולוציונית בין ההשקעה השוטפת לאפקטיביות בהעמדת הדורות הבאים.

# data[].attributes.subject
הסיכוי ליצירת צאצאים גדול יותר כאשר כל הפרטים הם דו-מיניים. הבעיה עם המודל הזה היא ההשקעה ביצירת שתי מערכות מין ושני סוגים של תאי מין. כנראה שביצורים מסויימים נמצאה פשרה אבולוציונית בין ההשקעה השוטפת לאפקטיביות בהעמדת הדורות הבאים.

# data[].attributes.headline
הרמאפרודיטים

# data[].attributes.subject
הרמאפרודיטים

# data[].attributes.body
לדעתי יכול להיות היוצרים האלה פיתחו את היכולת הזו במהלך האבולוציה כדי להעמיד כמה שיותר צאצאים במיוחד כאשר התנאים הסביבתיים הם קשים ולא מאפשרים פגישה בין פרטים שונים. אלי גם הם נאלצים להוליד כמה שיותר צאצאים כי הם יוצרים עדינים ביותר וקל מאד לטרוף אותם.