# data[].attributes.body
Цистит — це запалення слизової оболонки сечового міхура. Хвороба виникає внаслідок попадання в сечовий міхур інфекції. Збудниками циститу є кишкова паличка, стафілококи і стрептококи. Основною ознакою є часте болісне сечовипускання. В деяких випадках хворі відзначають лише деяке почастішання позивів до сечовипускання. Лікування циститу:
При циститі хворому призначається рясне пиття і дієта з виключенням гострих і солоних страв, алкогольних напоїв. При різко вираженої хворобливості можна застосовувати засоби, що знімають спазм мускулатури сечового міхура . Застосовується також антибактеріальне лікування, призначене лікарем.
(Остапенко Юлії)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уретрит - запальне захворювання уретри (сечовипускального каналу).

Уретрит є досить поширеним урологічним захворюванням, якому піддані як чоловіки, так і жінки. На даний момент, розрізняють дві основні групи цього захворювання - уретрит інфекційного та неінфекційного характеру. Причиною розвитку інфекційних уретритів є специфічні збудники (стрептокок, кишкова паличка, стафілокок). Неінфекційні уретрити виникають через травмування сечовипускального каналу, що спостерігається при катетеризації сечового міхура при цистоскопії, при виведенні каменю. У числі інших причин його виникнення - застійні явища в районі малого тазу, звуження сечовипускального каналу або різного роду алергічні реакції.

У більшості випадків, при виникненні уретриту неінфекційного характеру, в сечовипускальному каналі активізуються мікроорганізми умовно-патогенного характеру (стафілококи) в результаті чого, неінфекційний уретрит набуває форму вторинного неспецифичного бактеріального захворювання.
I. Етіологія уретриту (причини уретриту)
Захворіти уретритом може будь-яка людина, будь то чоловік або жінка. Найчастіше зараження відбувається згодом статевого контакту з хворим уретритом. Тут слід уточнити, що уретрит може протікати без яких-небудь виражених ознак, і сам носій навіть може не підозрювати про те, що він заражений. Але це зовсім не означає, що заражені під час статевого контакту партнери переноситимуть це захворювання також легко, характер складності хвороби буде залежати від індивідуального стану організму і ряду інших факторів. Крім того, ознаки захворювання можуть проявитися не відразу після статевого контакту, а через деякий час (наприклад, інкубаційний період бактеріальний уретриту може налічувати від кількох годин до кількох місяців)
II. Поширеність уретриту
Зараження уретритом схильні як чоловіки, так і жінки. Захворюваність серед цих груп приблизно однакова.
III. Клінічні прояви уретриту (симптоми уретриту)
Наявність уретриту у чоловіків проявляється наступним чином:
* При сечовипусканні турбує свербіж (печіння). Із-за особливостей анатомії уретри, відчуття печіння у чоловіків проявляється сильніше, ніж у жінок.
* При сечовипусканні турбують больові відчуття.
* З уретри виходять гнійні виділення, часто з домішками крові. Виділення мають жовтуватий або синьо-зелений відтінок і супроводжуються неприємним запахом. У більшості випадків, виділення бувають в ранковий час.
* Після ночі спостерігається злипання сечовивідного отвору.

Іноді уретрит у чоловіків і переходить на сусідні органи, сприяючи розвитку циститу, простатиту, пієлонефриту

Наявність уретриту у жінок проявляється наступним чином:
* Турбують больові відчуття внизу живота.
* При сечовипусканні турбує свербіж (печіння), а вихідний отвір набуває запалений і почервонілий вигляд.
* З уретри виходять гнойниковые виділення (біло-жовті або зеленуваті, часто - з кров'яними домішками і неприємним запахом)

Інкубаційний період розвитку уретриту у жінок, частіше за все, проявляється через кілька годин після вагінального статевого контакту. Через анатомічних особливостей іноді приймається за цистит.

І у чоловіків і у жінок при уретриті спостерігається підвищення температури тіла, загальна слабкість, поганий апетит.
IV. Діагностика уретриту
Діагностикою та лікуванням уретриту займаються урологи, гінекологи та андрології. Для визначення діагнозу - уретрит, пацієнту достатньо пройти одне обстеження. Для постановки діагнозу у запідозреного на уретрит пацієнта здійснюють забір, а потім - посів виділень з уретри. За результатами обстеження, визначають причину захворювання і призначають індивідуальне лікування. Щоб уникнути розвитку запалення сусідніх органів, у чоловіків додатково обстежуються - сім'яні пухирці і передміхурова залоза, а у жінок - сечовий міхур.
V. Лікування уретриту
Головне лікування уретриту - антибактеріальна терапія. На сьогоднішній день, для лікування уретриту розроблено велику кількість медикаментозних препаратів, і для кожного пацієнта лікар підбирає найбільш доступний і ефективний спосіб лікування. Підбір медикаментозних препаратів здійснюється індивідуально і залежить від тяжкості і характеру перебігу захворювання. Лікування уретриту проводиться, як правило, в домашніх умовах, але при тяжких формах захворювання (при гнійних ускладненнях) хворих госпіталізують. Курс лікування може тривати від декількох днів до декількох тижнів, у залежності від стадії і складності захворювання.
VI. Профілактика уретриту
Уретрит вважається захворюванням, яке як кажуть, легше запобігти, ніж вилікувати. Враховуючи те, що основний шлях зараження - статеві контакти, то і профілактика повинна супроводжуватися дотриманням правил гігієни статевого життя. Це, в першу чергу, статеві контакти з постійними партнерами, а також - використання презерватива.

У випадку, якщо вам передбачається проводити яке-небудь інструментальне втручання в сечовипускальний канал (бужування, цистоскопія), потрібно подбати про те, щоб його проводили в санітарних умовах і тільки - кваліфікований персонал. Для профілактики розвитку уретриту застосовують антибіотики. Якщо, наприклад, виникла необхідність тривалого носіння сечового катетера, він повинен своєчасно мінятися, а хворий за рекомендацією лікаря приймати антибіотики.
VII. Прогноз при уретриті
Якщо захворювання не звертати уваги, сподіваючись, що воно само пройде, то характерні симптоми можуть зникнути самі собою. Але, це зовсім не означає, що захворювання пройшло і можна не витрачатися на ліки. Насправді, захворювання нікуди не зникло, організм просто зумів придушити запалення, але збудники - нікуди не поділися. Вони залишилися в організмі, у чоловіків - в насінних бульбашках і передміхуровій залозі, а у жінок - на малих залозах преддверья і бартолінових залоз. Збудник уретриту може акивироваться при переохолодженні, бурхливого статевого життя, надмірному вживанні спиртних напоїв тощо) і знову викличе запалення сечовипускального каналу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Уретрит - Медичні терміни на літеру У - Медичний словник та медична термінологія

# data[].attributes.attachment_link.description
Уретрит - запальне захворювання уретри (сечовипускального каналу). Уретрит є досить поширеним урологічним захворюванням, якому піддані як чоловіки, так і жінки. На даний момент, розрізняють дві основні групи цього захворювання - уретрит інфекційного та неінфекційного характеру. Причиною розвитку інфекційних уретритів є специфічні збудники (стрептокок, кишкова паличка, стафілокок).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Уретрит - запальне захворювання уретри (сечовипускального каналу).

Уретрит є досить поширеним урологічним захворюванням, якому піддані як чоловіки, так і жінки. На даний момент, розрізняють дві основні групи цього захворювання - уретрит інфекційного та неінфекційного характеру. Причиною розвитку інфекційних уретритів є специфічні збудники (стрептокок, кишкова паличка, стафілокок). Неінфекційні уретрити виникають через травмування сечовипускального каналу, що спостерігається при катетеризації сечового міхура при цистоскопії, при виведенні каменю. У числі інших причин його виникнення - застійні явища в районі малого тазу, звуження сечовипускального каналу або різного роду алергічні реакції.

У більшості випадків, при виникненні уретриту неінфекційного характеру, в сечовипускальному каналі активізуються мікроорганізми умовно-патогенного характеру (стафілококи) в результаті чого, неінфекційний уретрит набуває форму вторинного неспецифичного бактеріального захворювання.
I. Етіологія уретриту (причини уретриту)
Захворіти уретритом може будь-яка людина, будь то чоловік або жінка. Найчастіше зараження відбувається згодом статевого контакту з хворим уретритом. Тут слід уточнити, що уретрит може протікати без яких-небудь виражених ознак, і сам носій навіть може не підозрювати про те, що він заражений. Але це зовсім не означає, що заражені під час статевого контакту партнери переноситимуть це захворювання також легко, характер складності хвороби буде залежати від індивідуального стану організму і ряду інших факторів. Крім того, ознаки захворювання можуть проявитися не відразу після статевого контакту, а через деякий час (наприклад, інкубаційний період бактеріальний уретриту може налічувати від кількох годин до кількох місяців)
II. Поширеність уретриту
Зараження уретритом схильні як чоловіки, так і жінки. Захворюваність серед цих груп приблизно однакова.
III. Клінічні прояви уретриту (симптоми уретриту)
Наявність уретриту у чоловіків проявляється наступним чином:
* При сечовипусканні турбує свербіж (печіння). Із-за особливостей анатомії уретри, відчуття печіння у чоловіків проявляється сильніше, ніж у жінок.
* При сечовипусканні турбують больові відчуття.
* З уретри виходять гнійні виділення, часто з домішками крові. Виділення мають жовтуватий або синьо-зелений відтінок і супроводжуються неприємним запахом. У більшості випадків, виділення бувають в ранковий час.
* Після ночі спостерігається злипання сечовивідного отвору.

Іноді уретрит у чоловіків і переходить на сусідні органи, сприяючи розвитку циститу, простатиту, пієлонефриту

Наявність уретриту у жінок проявляється наступним чином:
* Турбують больові відчуття внизу живота.
* При сечовипусканні турбує свербіж (печіння), а вихідний отвір набуває запалений і почервонілий вигляд.
* З уретри виходять гнойниковые виділення (біло-жовті або зеленуваті, часто - з кров'яними домішками і неприємним запахом)

Інкубаційний період розвитку уретриту у жінок, частіше за все, проявляється через кілька годин після вагінального статевого контакту. Через анатомічних особливостей іноді приймається за цистит.

І у чоловіків і у жінок при уретриті спостерігається підвищення температури тіла, загальна слабкість, поганий апетит.
IV. Діагностика уретриту
Діагностикою та лікуванням уретриту займаються урологи, гінекологи та андрології. Для визначення діагнозу - уретрит, пацієнту достатньо пройти одне обстеження. Для постановки діагнозу у запідозреного на уретрит пацієнта здійснюють забір, а потім - посів виділень з уретри. За результатами обстеження, визначають причину захворювання і призначають індивідуальне лікування. Щоб уникнути розвитку запалення сусідніх органів, у чоловіків додатково обстежуються - сім'яні пухирці і передміхурова залоза, а у жінок - сечовий міхур.
V. Лікування уретриту
Головне лікування уретриту - антибактеріальна терапія. На сьогоднішній день, для лікування уретриту розроблено велику кількість медикаментозних препаратів, і для кожного пацієнта лікар підбирає найбільш доступний і ефективний спосіб лікування. Підбір медикаментозних препаратів здійснюється індивідуально і залежить від тяжкості і характеру перебігу захворювання. Лікування уретриту проводиться, як правило, в домашніх умовах, але при тяжких формах захворювання (при гнійних ускладненнях) хворих госпіталізують. Курс лікування може тривати від декількох днів до декількох тижнів, у залежності від стадії і складності захворювання.
VI. Профілактика уретриту
Уретрит вважається захворюванням, яке як кажуть, легше запобігти, ніж вилікувати. Враховуючи те, що основний шлях зараження - статеві контакти, то і профілактика повинна супроводжуватися дотриманням правил гігієни статевого життя. Це, в першу чергу, статеві контакти з постійними партнерами, а також - використання презерватива.

У випадку, якщо вам передбачається проводити яке-небудь інструментальне втручання в сечовипускальний канал (бужування, цистоскопія), потрібно подбати про те, щоб його проводили в санітарних умовах і тільки - кваліфікований персонал. Для профілактики розвитку уретриту застосовують антибіотики. Якщо, наприклад, виникла необхідність тривалого носіння сечового катетера, він повинен своєчасно мінятися, а хворий за рекомендацією лікаря приймати антибіотики.
VII. Прогноз при уретриті
Якщо захворювання не звертати уваги, сподіваючись, що воно само пройде, то характерні симптоми можуть зникнути самі собою. Але, це зовсім не означає, що захворювання пройшло і можна не витрачатися на ліки. Насправді, захворювання нікуди не зникло, організм просто зумів придушити запалення, але збудники - нікуди не поділися. Вони залишилися в організмі, у чоловіків - в насінних бульбашках і передміхуровій залозі, а у жінок - на малих залозах преддверья і бартолінових залоз. Збудник уретриту може акивироваться при переохолодженні, бурхливого статевого життя, надмірному вживанні спиртних напоїв тощо) і знову викличе запалення сечовипускального каналу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Уретрит - Медичні терміни на літеру У - Медичний словник та медична термінологія

# data[].attributes.attachment_link.description
Уретрит - запальне захворювання уретри (сечовипускального каналу). Уретрит є досить поширеним урологічним захворюванням, якому піддані як чоловіки, так і жінки. На даний момент, розрізняють дві основні групи цього захворювання - уретрит інфекційного та неінфекційного характеру. Причиною розвитку інфекційних уретритів є специфічні збудники (стрептокок, кишкова паличка, стафілокок).

# data[].attributes.headline
Катерина Жук 9-Б

# data[].attributes.subject
Катерина Жук 9-Б

# data[].attributes.body
Уретрит - це запалення сечівника.Уретрити діляться на дві групи: специфічні і неспецифічні уретрити. Специфічні уретрити викликаються інфекціями, переданими статевим шляхом (ИППП) - гонококком, вірусом простого герпесу, хламідієй, трихомонадою, мікоплазмою, уреаплазмо, рідко гарднереллою. Неспецифічні уретрити викликаються умовно-патогенною мікрофлорою - стрептококками, стафілококками, кишковими паличками, протеєм, різними грибками. Негонококковий уретрит може бути інфекційним і неінфекційним.
Неінфекційний уретрит виникає при пошкодженнях сечівника, при діагностичних і лікувальних процедурах (травматичний уретрит), як на харчові і медикаментозні алергени (алергічний), при порушеннях обміну речовин (фосфатурія, оксалурія, цукровий діабет).
Конгевтивний уретрит виникає й унаслідок венозного застою в простатовезикулярної судинної мережі. Уретрит буває первинним і вторинним. При первинному уретриті запальний процес починається безпосередньо з сечівника. При вторинному уретриті інфекція потрапляє у уретру з запального вогнища.

# data[].attributes.body
Мегауретер – врожденное, реже приобретенное патологическое расширение и удлинение мочеточника, приводящее к нарушению мочевыделительной функции. Мегауретер может проявляться двухфазным мочеиспусканием, лихорадкой, тупыми болями в животе и пояснице, гематурией, стойкой пиурией, общей слабостью, сильной жаждой, полиурией, сухостью и бледностью кожи, анемией. Диагноз мегауретера основан на данных УЗИ органов мочеполовой системы, экскреторной урографии, цистографии, динамической нефросцинтиграфии, цистоскопии, КТ почек и лабораторных исследований. При мегауретере выполняют реконструктивно-пластические операции: реимплантацию мочеточника, резекцию и ушивание мочеточника, кишечную пластику, антирефлюсную коррекцию, по показаниям - нефроуретерэктомию.
Классификация мегауретера

По происхождению различают мегауретер врожденный и приобретенный, первичный и вторичный (на фоне имеющейся патологии). По этиологии определяют три вида мегауретера:

обструктивный (нерефлюксирующий) - развивается при наличии аномалии (дисплазии, стеноза, клапана) его дистального отдела;

рефлюксирующий - возникает при несостоятельности замыкательного уретеро-везикального аппарата (сочетается с ПМР);

пузырно-зависимый, связанный с нейрогенной дисфункцией мочевого пузыря и инфравезикальной обструкцией.

По уровню нарушения функции почек классифицируют мегауретер I степени - со снижением экскреторной функции почки <30%; II степени - со снижением функции почки на 30-60% и III степени - со снижением функции почки >60%.
Лях В.В

# data[].attributes.headline
Гломерулонефрит 

# data[].attributes.subject
Гломерулонефрит 

# data[].attributes.body
Гломерулонефрит - дуже тяжка хвороба усього організму з переважним ураженням ниркових клубочків обох нирок. Це захворювання належить до інфекційно-алергічних хвороб. Найчастіше він виникає в людей, що перенесли стрептококову інфекцію (ангіну, скарлатину), мають хронічний тонзиліт, гайморит або каріозні зуби. Часто причиною гломерулонефриту є переохолодження організму, яке активізує стрептококову інфекцію, а також знижує опірність імунної системи до нього. Іноді гломерулонефрит виникає тільки як алергічне захворювання, коли антигеном є неінфекційний чинник, на який також виробляються антитіла. Це буває у разі переливання несумісної за групою крові, введення імунних сироваток, застосування деяких ліків (наприклад, антибіотиків). Досить часто гломерулонефрит виникає тоді, коли антигенами стають зруйновані тканини власного організму (обпечені, вражені сонячною або іонізуючою радіацією). Характерною ознакою гломерулонефриту є зменшення (до 100-300 мл) або припинення виділення сечі. В організмі затримується вода та хлорид натрію. Внаслідок цього утворюються набряки, які особливо помітні на обличчі. У вторинній сечі з‘являються білки та еритроцити. Сеча червоніє і набуває вигляду "м‘ясних помиїв"[10]. Втрата із сечею великої кількості еритроцитів призводить до розвитку анемії. Унаслідок затримки солі та води в хворих значно підвищується артеріальний тиск. Тяжке самоотруєння організму продуктами білкового обміну спричинює сильний головний біль, порушення зору, надзвичайну кволість, часті блювання. Цю хворобу ніякими народними, нетрадиційними методами вилікувати не можна, тому слід вчасно звернутися до лікаря. Профілактика гломерулонефриту в основному полягає у лікуванні хронічних вогнищ стрептококової інфекції (каріозні зуби, тонзиліт, гайморит тощо), ангіни, униканні переохолодження організму та зловживання сонцем.

Леоненко Вика 9-Б

# data[].attributes.headline
Нефрит (nephritis) - захворювання характеризується запаленням нирок (нерідко на імунній основі) з наступним порушенням їх функції. У запальний процес можуть залучатися всі відділи нефрона, інтерстиціальна тканина нирки, судини і нервові закінчення. Залежно від ступеня ураження основних структур нирок виділяють гломерулонефрит та інтерстиціальний нефрит. За величиною поразки нефрит буває вогнищевим і дифузним, за течією - гострим і хронічним.

# data[].attributes.subject
Нефрит (nephritis) - захворювання характеризується запаленням нирок (нерідко на імунній основі) з наступним порушенням їх функції. У запальний процес можуть залучатися всі відділи нефрона, інтерстиціальна тканина нирки, судини і нервові закінчення. Залежно від ступеня ураження основних структур нирок виділяють гломерулонефрит та інтерстиціальний нефрит. За величиною поразки нефрит буває вогнищевим і дифузним, за течією - гострим і хронічним.

# data[].attributes.body
Симптоми. При гострому нефриті відзначають загальне пригнічення, втрату апетиту, підвищення температури тіла, хворобливість в області нирок, часте сечовипускання малими порціями. У важких випадках з'являються набряки підшкірної клітковини в області століття, подгрудка, живота, кінцівок, підвищується кров'яний тиск з посиленням другого тону на аорті. З розвитком уремії посилюється спрага, сухість у роті, з'являється блювота. При хронічному перебігу спостерігається швидка стомлюваність, знижується вгодованість, посилюються ознаки серцевої недостатності, уремії, прогресують набряки і розвивається анемія.
Скомороха Кирил

# data[].attributes.headline
ЦиститЦистит — це запалення слизової оболонки сечового міхура. Хвороба виникає внаслідок попадання в сечовий міхур інфекції. Збудниками циститу є кишкова паличка, стафілококи і стрептококи. Основною ознакою є часте болісне сечовипускання. В деяких випадках хворі відзначають лише деяке почастішання позивів до сечовипускання. Лікування циститу:При циститі хворому призначається рясне пиття і дієта з виключенням гострих і солоних страв, алкогольних напоїв. При різко вираженої хворобливості можна застосовувати засоби, що знімають спазм мускулатури сечового міхура . Застосовується також антибактеріальне лікування, призначене лікарем. 

# data[].attributes.subject
ЦиститЦистит — це запалення слизової оболонки сечового міхура. Хвороба виникає внаслідок попадання в сечовий міхур інфекції. Збудниками циститу є кишкова паличка, стафілококи і стрептококи. Основною ознакою є часте болісне сечовипускання. В деяких випадках хворі відзначають лише деяке почастішання позивів до сечовипускання. Лікування циститу:При циститі хворому призначається рясне пиття і дієта з виключенням гострих і солоних страв, алкогольних напоїв. При різко вираженої хворобливості можна застосовувати засоби, що знімають спазм мускулатури сечового міхура . Застосовується також антибактеріальне лікування, призначене лікарем. 

# data[].attributes.body
Воробйова Поліна

# data[].attributes.body
Гідронефроз нирки розвивається внаслідок атрофії ниркової паренхіми і порушення відтоку сечі. Супроводжується розширенням чашково-мискової системи. Причинами варто вважати отримані травми, розвиток пухлин, запальні захворювання, безконтрольний прийом лікарських засобів. Лікування гідронефрозу виробляють за допомогою хірургічного втручання. У важких випадках можливе видалення органу.

# data[].attributes.headline
Ткаченко Николай

# data[].attributes.subject
Ткаченко Николай

# data[].attributes.body
Гломерулонефрит - это целая группа разнородных заболеваний. Выделяют первичный гломерулонефрит, когда патологический процесс ограничен почками и вторичный, когда поражение почек является следствием какого-либо системного заболевания. Острый гломерулонефрит имеет продолжительность до нескольких недель, подострый до нескольких месяцев, хронический до года и более. Хронический гломерулонефрит является одной из основных причин хронической почечной недостаточности, требующей гемодиализа и трансплантации почки.

Симптомы

Клиническими признаками гломерулонефрита являются повышение артериального давления, отеки, уменьшение объема выделяемой за сутки мочи (олигурия). При появлении подобных симптомов следует незамедлительно обратиться к врачу. Особенно пристально следует контролировать свое состояние после перенесенных инфекций стрептококковой этиологии (ангина, кожное импетиго).

Лечение

При выраженной клинической картине больного госпитализируют, назначают строгий постельный режим и диету для больных с заболеваниях почек. Лекарственная терапия может включать антибактериальную, иммуносупрессивную и симптоматическую терапию. В некоторых случаях требуется проведение гемодиализа.

Профилактика

Профилактика постстрептококкового гломерулонефрита заключается в своевременной и грамотной антибактериальной терапии при инфекционных заболеваниях стрептококковой этиологии (ангина и поражения кожи). Профилактика гломерулонефрита при других инфекционных процессах заключается в адекватном лечении соответствующих инфекционных заболеваний.

# data[].attributes.body
Простатит – одна з поширених форм інфекції сечовивідних шляхів у чоловіків. Часто зустрічаються хронічні форми. Для виявлення збудника перед збором сечі рекомендується проводити ректальний (через пряму кишку) масаж передміхурової залози. Небезпечною інфекцією для репродуктивного здоров’я чоловіків є епідидиміт (запалення придатка яєчка). У молодих чоловіків найчастіші збудники – гонококк і хламідії , у літніх – ентеробактерії.
Профілактика :
1 Фізична активність
2 Правильне харчування чи дієта
3 Як можно більше знаходитись на свіжому повітрі
4 Масаж поперекового відділу хребта
Шульга Стас

# data[].attributes.headline
титович  валерія

# data[].attributes.subject
титович  валерія

# data[].attributes.body
Уремія - це важка інтоксикація організму, що виникає в результаті недостатності функції нирок. Хронічна уремія є кінцевою стадією дифузних захворювань нирок: хронічного дифузного гломерулонефриту, пієлонефриту, артериолосклеротической зморщеної нирки при гіпертонічній хворобі і т. д. Першими ознаками хронічної уремії є млявість, апатія, головні болі, поганий сон, зниження пам'яті, при дослідженні крові виявляють підвищений вміст в ній азотистих шлаків: залишкового азоту (норма 20-40 мг%), сечовини (норма 20-40 мг%), креатиніну (норма 1-2 мг%).У більш пізньому періоді сечовина та інші азотовмісні речовини, що накопичуються у крові, починають посилено виділятися шкірою, слизовими і серозними оболонками, подразнюючи їх. Внаслідок цього з'являються симптоми уремічного гастриту (анорексія, нудота, блювання), коліту (проноси), ларинготрахеїту, плевриту, перикардиту (зазвичай вже в термінальному періоді) Лікування уремії полягає в усуненні перешкод для відтоку сечі, обмеження білкової їжі, призначення лугів для боротьби з ацидозом, кровопусканиях з заместительными переливання крові, внутрішньовенному або підшкірному введенні 5% розчину глюкози або фізіологічного розчину. Важливе значення мають щоденні промивання шлунка з метою видалення зайвої кількості шлаків, компенсаторно виділяються слизовою оболонкою шлунка.

# data[].attributes.headline
Хвороби сечовидільної системи та їх лікування

# data[].attributes.subject
Хвороби сечовидільної системи та їх лікування

# data[].attributes.body
Хвороби сечовидільної системи включають в себе всілякі патології сечівника, сечового міхура, а також нирок і сечоводів. Фізіологічні органи системи сечовиділення безпосередньо пов'язані з органами репродуктивної функції.

Найпоширенішою причиною виникнення даних захворювань є розвиток небезпечних мікроорганізмів, що відбувається в результаті наступних факторів:

1. Порушення обміну речовин.

2. Переохолодження організму.

3. Стресові ситуації.

4. Нерозбірливі статеві зв'язки.

5. Ослаблення імунітету.                                                                                                  Поразка сечового міхура і нирок може бути спровоковано цілим рядом причин, основне місце серед яких займає інфекція

Симптоми

Найпоширеніші симптоми хвороби сечовидільної системи:

1.  Біль.

2.  Набряки.

3. Порушене сечовиділення.

4.  Головні болі.

5.  Запаморочення.
Крім цього, може спостерігатися порушення зору, болі в області серця, зменшення апетиту, задишка, блювота або нудота, а також підвищена температура тіла.

Профілактика захворювань сечовидільної системи

Профілактика захворювань сечовидільної системи дуже важлива і вона полягає в наступному:

1. При перших підозрах на захворювання сечовидільної системи необхідно виконати УЗД нирок.

2. Розбірливі статеві зв'язки.

3. Уникання переохолодження.

4. Вживання сечогінних відварів, що мають антисептичні властивості: корінь солодки, журавлина, брусниця, шипшина і т.д.

5. Своєчасне спорожнення.

6. Дотримання особистої інтимної гігієни.

Саме в цьому полягає профілактика сечовидільної системи, вона дозволить уникнути надалі багатьох проблем.

Ващенко  Анна 9-б

# data[].attributes.headline
Паша Мартыненко 9-б Нефрит

# data[].attributes.subject
Паша Мартыненко 9-б Нефрит

# data[].attributes.body
Нефрит (nephritis) - захворювання характеризується запаленням нирок (нерідко на імунній основі) з наступним порушенням їх функції. У запальний процес можуть залучатися всі відділи нефрона, інтерстиціальна тканина нирки, судини і нервові закінчення. Залежно від ступеня ураження основних структур нирок виділяють гломерулонефрит та інтерстиціальний нефрит. За величиною поразки нефрит буває вогнищевим і дифузним, за течією - гострим і хронічним.
Сеча підвищеної щільності, каламутна і нерідко з пластівцями. У ній виявляються формені елементи крові, циліндри, спущений епітелій, білок, цукор і нерідко мікроорганізми. У крові - лейкоцитоз.

# data[].attributes.headline
НИРКОВА НЕДОСТАТНІСТЬ — це патологічний стан, при якому частково або повністю втрачаються основні функції, а саме — функція підтримання постійного хімічного складу внутрішнього середовища організму, тоді продукти обміну накопичуються у крові, розносяться по організму і можуть призвести до фатальних наслідків. 

# data[].attributes.subject
НИРКОВА НЕДОСТАТНІСТЬ — це патологічний стан, при якому частково або повністю втрачаються основні функції, а саме — функція підтримання постійного хімічного складу внутрішнього середовища організму, тоді продукти обміну накопичуються у крові, розносяться по організму і можуть призвести до фатальних наслідків. 

# data[].attributes.body
1. порушення ниркової гемодинаміки (шок, колапс тощо)

2. різні екзогенні інтоксикації (отруєння сулемою, чотирьоххлористим вуглецем, дихлоретаном, сполуками вісмута, миш'яка, отруйними грибами, укуси змій тощо)

3. алергійно-токсичні впливи (сульфаніламідні препарати, антибіотики, рентгеноконтрасні речовини тощо)

4. різні інфекційні хвороби (геморагічна гарячка з нирковим синдромом, лептоспіроз тощо)

5. гострі захворювання нирок

6. обструкція сечових шляхів

7. ускладнення еклампсії та інших захворювань.

Визначають чотири періоди розвитку синдрому:

1. початковий — клініка визначається причиною, що викликала ураження нирок

2. олігоанурічний — проявляється різким зниженням добового діурезу

3. відновлення діурезу

фаза початкового діурезу

фаза поліурії

4. одужання — починається з моменту зникнення гіперазотемії.

Лікування
Усунення причин, що сприяють виникненню недостатності та можливо швидкому відновленню діурезу, корекції гомеостазу. При недостатності, що розвивається, основним методом лікування є гемодіаліз.
Малюков Андрій 9-Б

# data[].attributes.headline
Сечокам'яна хвороба

# data[].attributes.subject
Сечокам'яна хвороба

# data[].attributes.body
Сечокам'яна хвороба - це захворювання сечовидільної системи, при якому утворюються камені в нирках. Сечокам'яна хвороба: симптоми і лікування цієї хвороби можуть торкнутися людей будь-якої статі і віку. Камені можуть бути різного розміру - від дрібних (менше 3 мм) до дуже великих (15 см розміром і вагою кілька кілограм). Вони зазвичай утворюються в нирках, але можуть зустрічатися і в сечоводі, і в сечовому міхурі.

Причини: обтяжена спадковість;шлунково-кишкові захворювання (виразкова хвороба, гастрит, коліт);захворювання сечостатевої системи (простатит, цистит, аденома передміхурової залози та ін);травми і захворювання кісток;авітаміноз;зневоднення організму;недолік ультрафіолетових променів і інші причини.

Лікування гострих стадій хвороби починається зі зняття нападу гострого болю. Потім камінь видаляють, проводять лікування проти інфекції і в якості профілактики рецидивів.
Консервативне лікування включає в себе лікування препаратами і призначення спеціального лікувального харчування.
(Карась Олександр)

# data[].attributes.body
Уретрит - це захворювання сечостатевої системи, що характеризується запальним ураженням стінок сечівника. Згідно зі статистикою, з симптоматичними проявами даної патології однаково часто стикаються і жінки, і чоловіки. При цьому в останні роки спостерігається тенденція до зростання захворюваності уретритом, причому як серед дорослих пацієнтів, так і серед дітей і підлітків.

Уретрит входить у число факторів, що сприяють розвитку везикуліту, хронічного простатиту, епідидиміту, обтурационного безпліддя та інших серйозних захворювань сечостатевої сфери. Саме тому розробці та удосконаленню методів лікування даної патології приділяється підвищена увага з боку науковців та фахівців-урологів з самих різних країн світу.

Причини уретриту

У залежності від причин розвитку виділяють неінфекційні та інфекційні уретрити. При цьому серед запальних процесів інфекційного генезу, вражаючих епітеліальні тканини сечовипускального каналу, можна виділити:

специфічні, тобто, спричинені збудниками ЗПСШ (гонококовий, трихомонадний, хламідійний уретрит та інші);

неспецифічні, тобто, спровоковані умовно-патогенною мікрофлорою (кишковою паличкою, протеєм, стафілококами, грибками, стрептококами).

Мазенко Михаил 9-Б

# data[].attributes.body
АНУРІЯ — припинення сечовиділення.

Симптоми: часті позиви до сечовипускання, під час якого відчувається біль, свербіння, печія.

Причини розвитку хвороби:

• інфекція, що проникла у сечовий міхур;

• переохолодження тіла;

• вживання прянощів, копченостей, алкоголю тощо.

Лікування повинно бути спрямоване на усунення причин анурії. Проводять ектракорпоральну детоксикацію за допомогою апарату  «штучна нирка».
(Лугова Вероніка)

# data[].attributes.body
Пієлонефрит — поширене запальне захворювання нирок. Викликається пієлонефрит мікроорганізмами, такими як кишковапа личка, стафілококи, синьогнійна паличка, ентерококи, протей.
Симптоми хвороби:

підвищена температура до 40 ° С;

головний біль;

рясне потовиділення;

слабкість;

можлива нудота і блювота;

тупий постійний біль в області попереку;

лихоманка;

болі з ураженої сторони;

можливі явища циститу, наприклад, різзю при сечовипусканні і прискореними позивами на нього;

збільшення розмірів однієї або обох нирок (помітно при обмацуванні)

Початковий курс лікування антибактеріальними засобами без перерви триває 6-8 тижнів. Коли симптоми захворювання послаблюються або зникають, антибактеріальні заходи продовжують переривчастими курсами. Тривалість перерв залежить від ступеня руйнування нирки і часу початку захворювання.

Хворі, які страждають даним захворюванням в хронічній формі, повинні продовжувати антибактеріальну терапію в умовах курорту, наприклад, у Трускавці, Джермуці, Желєзноводську та ін
(Лифар Єлизавети)

# data[].attributes.body
Цистит — це запалення слизової оболонки сечового міхура. Хвороба виникає внаслідок попадання в сечовий міхур інфекції. Збудниками циститу є кишкова паличка, стафілококи і стрептококи. Основною ознакою є часте болісне сечовипускання. В деяких випадках хворі відзначають лише деяке почастішання позивів до сечовипускання. Лікування циститу:
При циститі хворому призначається рясне пиття і дієта з виключенням гострих і солоних страв, алкогольних напоїв. При різко вираженої хворобливості можна застосовувати засоби, що знімають спазм мускулатури сечового міхура . Застосовується також антибактеріальне лікування, призначене лікарем.
(Остапенко Юлії)