# data[].attributes.body
שולם

# data[].attributes.headline
חחחחחחחחחחחחחחחחחחחח

# data[].attributes.body
חחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחחח

# data[].attributes.headline
צריך לשים דברים שקשורים לגפיטע פיש

# data[].attributes.subject
צריך לשים דברים שקשורים לגפיטע פיש

# data[].attributes.headline
אני אוהב נמר

# data[].attributes.subject
אני אוהב נמר

# data[].attributes.headline
שיר של גפילטע פי

# data[].attributes.body
שיר של גפילטע פי

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אתר פיצ'יפקעס

# data[].attributes.attachment_link.title
שיר הגעפילטע פיש

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by אתר פיצ'יפקעס on 2016-01-12.

# data[].attributes.headline
זה קישור ללחוץ על הא

# data[].attributes.body
זה קישור ללחוץ על האפור

# data[].attributes.attachment_link.title
געפילטע פיש - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
ישנם מספר נוסחים להכנת קציצות הדג עצמן: הנוסח הפשוט והרווח יותר מבוסס על קציצות מבשר הדג הטחון, אך הנוסח המורכב יותר מבוסס על ריקון פרוסות דג מבשר הדג ומילוי העור חזרה ליצירת קציצה, או על טחינת חלק מבשר הדג, הוספה של לחם לתערובת ומילוי פרוסות הדג האחרות מהתערובת (ומכאן שמו "געפילטע" - "ממולא", ביידיש).

# data[].attributes.headline
אני אהב דודו אהרון

# data[].attributes.subject
אני אהב דודו אהרון

# data[].attributes.headline
אני אוהב כלב יש לי כלב גדול 

# data[].attributes.subject
אני אוהב כלב יש לי כלב גדול 

# data[].attributes.headline
זה לא ניראה טוב ביכל

# data[].attributes.body
זה לא ניראה טוב ביכלל

# data[].attributes.headline
אני אהב אריה

# data[].attributes.body
אני אהב אריה

# data[].attributes.headline
אני אף פעם לא אכלתי גפילטע פיש

# data[].attributes.subject
אני אף פעם לא אכלתי גפילטע פיש

# data[].attributes.headline
יהדות אשכנז היא שם כולל לעדות היהודים שמקורן בחלק ממערב אירופה, במרכזה ובמזרחה. מן המאה ה-9 הופיעו קהילות שפיתחו מאפיינים ייחודיים במרחב שבין נהרות הלואר והריין, כיום בגבול צרפת-גרמניה, שנקרא "אשכנז" במקורות הרבניים. כבר במאות ה-11 וה-12 נדדו יושביהן גם לארצות הגובלות, כולל שטחי בוהמיה, אוסטריה, צפון איטליה ואנגליה, והביאו את מנהגיהם עמם. בנוסף למרחב אשכנזי מוגדל זה, החלה במאה ה-14 הגירה למזרח אירופה, לנחלות האיחוד הפולני-ליטאי לעתיד, כשהבאים לשם משליטים את ארחותיהם על היהודים המקומיים דוברי היודיאו-סלאבית. עד תקופה זו היוו בוהמיה ואוסטריה את "אשכנז המזרחית", אך בערך תוך מאתיים שנה פיתחה יהדות מזרח אירופה, במיוחד יהדות פולין, ייחוד בולט משלה וניתן היה להבדיל בינה לבין כלל האשכנזים במערב. במאה ה-19 החלה הגירה גדולה נוספת מחוץ לאירופה, בעיקר לאמריקה ולארץ ישראל.מאפייניה המשותפים של יהדות אשכנז היו בעיקר סידור התפילה שלה, נוסח אשכנז, ומאוחר יותר נוסח ספרד החסידי שנגזר ממנו ואומץ על ידי רבים; מסורת פסיקה הלכתית עצמאית שנמשכה מרבינו גרשום עבור ברמ"א, שהוסיף את "המפה" ל"שולחן ערוך", וכלה בפוסקים עד ימינו; הברה אשכנזית נבדלת של לשון הקודש; והניב היהודי-גרמני, היידיש, ששימש בעבר את כל שלוחותיה ועודנו שפה יהודית נפוצה יחסית. בנוסף לכל אלה היו מגוון מנהגים ומסורות. עד למאה ה-18 היוו האשכנזים מאלזס ועד לשטחי אוקראינה וליטא המודרניות מרחב תרבותי מאוחד למדי, למרות הגיוון בתוכו. תהליכי הטמיעה וההגירה שאירעו מאז שמו לכך קץ. הרוב התנתקו ממאפייניהם, אימצו את לשון הסביבה וארחותיה, וגם האדוקים שימרו בעיקר מרכיבים דתיים מובהקים. עם זאת, פרטים שונים – כמו מאכלים מסוימים – מוסיפים להיות מוכרים מאוד. רוב מניינם ובניינם של היהודים כיום, מוצאם אשכנזי. לפני השואה עמד שיעורם מכלל יהודי העולם על למעלה מ-90%, וגם כעת הם למעלה מ-70%.

# data[].attributes.subject
יהדות אשכנז היא שם כולל לעדות היהודים שמקורן בחלק ממערב אירופה, במרכזה ובמזרחה. מן המאה ה-9 הופיעו קהילות שפיתחו מאפיינים ייחודיים במרחב שבין נהרות הלואר והריין, כיום בגבול צרפת-גרמניה, שנקרא "אשכנז" במקורות הרבניים. כבר במאות ה-11 וה-12 נדדו יושביהן גם לארצות הגובלות, כולל שטחי בוהמיה, אוסטריה, צפון איטליה ואנגליה, והביאו את מנהגיהם עמם. בנוסף למרחב אשכנזי מוגדל זה, החלה במאה ה-14 הגירה למזרח אירופה, לנחלות האיחוד הפולני-ליטאי לעתיד, כשהבאים לשם משליטים את ארחותיהם על היהודים המקומיים דוברי היודיאו-סלאבית. עד תקופה זו היוו בוהמיה ואוסטריה את "אשכנז המזרחית", אך בערך תוך מאתיים שנה פיתחה יהדות מזרח אירופה, במיוחד יהדות פולין, ייחוד בולט משלה וניתן היה להבדיל בינה לבין כלל האשכנזים במערב. במאה ה-19 החלה הגירה גדולה נוספת מחוץ לאירופה, בעיקר לאמריקה ולארץ ישראל.מאפייניה המשותפים של יהדות אשכנז היו בעיקר סידור התפילה שלה, נוסח אשכנז, ומאוחר יותר נוסח ספרד החסידי שנגזר ממנו ואומץ על ידי רבים; מסורת פסיקה הלכתית עצמאית שנמשכה מרבינו גרשום עבור ברמ"א, שהוסיף את "המפה" ל"שולחן ערוך", וכלה בפוסקים עד ימינו; הברה אשכנזית נבדלת של לשון הקודש; והניב היהודי-גרמני, היידיש, ששימש בעבר את כל שלוחותיה ועודנו שפה יהודית נפוצה יחסית. בנוסף לכל אלה היו מגוון מנהגים ומסורות. עד למאה ה-18 היוו האשכנזים מאלזס ועד לשטחי אוקראינה וליטא המודרניות מרחב תרבותי מאוחד למדי, למרות הגיוון בתוכו. תהליכי הטמיעה וההגירה שאירעו מאז שמו לכך קץ. הרוב התנתקו ממאפייניהם, אימצו את לשון הסביבה וארחותיה, וגם האדוקים שימרו בעיקר מרכיבים דתיים מובהקים. עם זאת, פרטים שונים – כמו מאכלים מסוימים – מוסיפים להיות מוכרים מאוד. רוב מניינם ובניינם של היהודים כיום, מוצאם אשכנזי. לפני השואה עמד שיעורם מכלל יהודי העולם על למעלה מ-90%, וגם כעת הם למעלה מ-70%.

# data[].attributes.headline
אני אוכל 2 פעמים בשנה גפילטע פיש

# data[].attributes.subject
אני אוכל 2 פעמים בשנה גפילטע פיש

# data[].attributes.headline
מקור אפשרי למנהג לאכול את הגעפילטע פיש בשבת הוא איסור "בורר" המקשה על אכילת דגים עם עצמות, בשל הצורך להוציא את החלק הנאכל מתוך העצמות, ולא את העצמות מתוך החלק הנאכל. מאחר שלפי המסורת קיים עניין לאכול דגים בשבת על פי המימרה: "האוכל דג ביום דג (ד+ג=7, כלומר שבת) ניצל מד"ג (דין גיהנום)", נמצא הפתרון היצירתי לטחון את העצמות יחד עם הדג.מקור נוסף ייתכן על פי דברי המהרי"ל שנפסק ברמ"א שיש לאכול בליל שבת "מוליתא" שזה בצק ממולא בבשר, לזכר המן שהיה מכוסה בטל מלמעלה ולמטה. ייתכן שכשלא הייתה אפשרות לעשות את המילוי מבשר, התחילו לעשות מדגים כתחליף.מקור אפשרי נוסף לעצם המצאת הגעפילטע פיש הוא עוניים של יהודי מזרח אירופה. רובם של יהודי מזרח אירופה היו עניים, ובעלי משפחות גדולות. מצווה לאכול בשר, עוף או דג בשבת, והדגים היו זולים, באופן יחסי לבשר ולעוף. אם מחלקים דג אחד למשפחה, לא נשאר הרבה לכל אחד, אבל אם טוחנים את הדג, ומוסיפים לו קצת לחם וקצת בצל, והופכים אותו לקציצה, כל אחד זוכה לקבל מנה משביעה. את הגפילטע פיש נוהגים לאכול האשכנזים ביום שבת

# data[].attributes.subject
מקור אפשרי למנהג לאכול את הגעפילטע פיש בשבת הוא איסור "בורר" המקשה על אכילת דגים עם עצמות, בשל הצורך להוציא את החלק הנאכל מתוך העצמות, ולא את העצמות מתוך החלק הנאכל. מאחר שלפי המסורת קיים עניין לאכול דגים בשבת על פי המימרה: "האוכל דג ביום דג (ד+ג=7, כלומר שבת) ניצל מד"ג (דין גיהנום)", נמצא הפתרון היצירתי לטחון את העצמות יחד עם הדג.מקור נוסף ייתכן על פי דברי המהרי"ל שנפסק ברמ"א שיש לאכול בליל שבת "מוליתא" שזה בצק ממולא בבשר, לזכר המן שהיה מכוסה בטל מלמעלה ולמטה. ייתכן שכשלא הייתה אפשרות לעשות את המילוי מבשר, התחילו לעשות מדגים כתחליף.מקור אפשרי נוסף לעצם המצאת הגעפילטע פיש הוא עוניים של יהודי מזרח אירופה. רובם של יהודי מזרח אירופה היו עניים, ובעלי משפחות גדולות. מצווה לאכול בשר, עוף או דג בשבת, והדגים היו זולים, באופן יחסי לבשר ולעוף. אם מחלקים דג אחד למשפחה, לא נשאר הרבה לכל אחד, אבל אם טוחנים את הדג, ומוסיפים לו קצת לחם וקצת בצל, והופכים אותו לקציצה, כל אחד זוכה לקבל מנה משביעה. את הגפילטע פיש נוהגים לאכול האשכנזים ביום שבת

# data[].attributes.body
גפילטע פיש אוכלים בימים שמחים ובשבתות, גפילטע פיש עשוי מי קרפיון

# data[].attributes.body
גפילטע פיש(נהגה "גֶפִילטֶה פיש"; מיידש: דג ממולא) הוא קציצת דג טחון, לרוב קרפיון, הנפוצה בעיקר בקרב יהדות אשכנז ומזרח אירופה. את הגעפילטע פיש נהוג לאכול בשבת ובימים טובים, בעיקר ראש השנה ופסח, אולם יש האוכלים אותו בכל ימות השנה.

טעמו יכול להיות מתקתק (לפי מנהג יהודי אוקראינה רוסיה ופולין), או פיקנטי מתובל עם מלח ופלפל (לפי מנהג יהודי גרמניה, הונגריה, רומניה וליטא). כן נוהגים להגיש את הגפילטע פיש  בצירוף ציר הדגים, תפוחי אדמה, חזרת, גזר ויין לבן.

# data[].attributes.body
מתכון לגפילטע פיש

חומרים ל-60-70 קציצות:
2.5-2.6 ק"ג דג קרפיון
מעט פלפל
מלח
סוכר

8 ביצים
5 ביצים קשות
כף שמן
3 פרוסות חלה שהושרתה במים ונסחטה
כף שמן
1 ק"ג בצל קצוץ
450 גרם גזר

3 כפות קמח מצה
1/2 כוס סוכר
כף פלפל שחור
1/2 כף מלח

לציר:
1/2 3 -4 ק"ג בצל פרוס
6-7 גזרים גדולים
3 ראשי דג
מלח, פלפל
מעט סוכר

אופן ההכנה:
1. מקשקשים ומנקים את הקרפיון מזימים וביצים. חותכים לפרוסות ומערבבים את הנתחים עם מעט פלפל, מלח וסוכר ומקפיאים למשך הלילה.

2. מוציאים את הדג מההקפאה וטוחנים אותו מיד. מוסיפים ביצים, ביצים קשות, שמן, לחם רטוב, בצל וגזר וטוחנים שוב.

3. מוסיפים קמח מצה, סוכר, פלפל ומלח ומערבבים היטב. מכניסים את התערובת לקירור במשך חצי יום או לילה שלם.

4. ממלאים סיר עד 3/4 גובהו במים ומוסיפים את חומרי הציר. מביאים לרתיחה. בינתיים יוצרים מהתערבות של הקרפיון קציצות ומעבירים לציר הרותח.

5. מבשלים על אש נמוכה במשך שעה וחצי- שעתיים.

בתיאבון!