# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Når jeg taler med personer med atrieflimren, både i min konsultation og når man kommer til operation/ablation, bliver der meget tit spurgt til omstændigheder omkring motion og sport, når man har fået problemer med atrieflimren. Men også i forhold til at mindske risiko for atrieflimren i fremtiden. Generelt anbefaler jeg, at man - så vidt som muligt - har motion som en daglig aktivitet. Hos nogle - og efterhånden ikke helt få - er der imidlertid grund til at tale om, hvordan meget betydelig og intensiv motions-/sportsaktivitet kan være mindre hensigtsmæssig.
Læs om Jespers erfaringer som ivrig sportsmand - og med atrieflimren: http://www.carls.eu/Atrieflimren.html
Jeg vil dele mit opslag i:

Motion/sport, når du allerede har atrieflimren (periodisk eller konstant)

Motion/sport som provokerende faktor for at få atrieflimren

Motion/sport, når du allerede har atrieflimren:
Der er ikke holdepunkter for, at moderat fysisk aktivitet/motion/sport forværrer atrieflimren - og heller ikke holdepunkter for, at moderat motion/fysisk aktivitet hos det store flertal kan få anfald af atrieflimren til at start eller gå over.

Derimod kan moderat fysisk aktivitet/motion/sport give personer med atrieflimren en bedre fysisk udholdenhed, bedre evne til at klare daglige opgaver (socialt, arbejdsmæssigt, familiemæssigt) og bedre oplevet livskvalitet.

Jeg kan derfor anbefale, at du sørger for at bevæge dig - gerne, så du "får lidt sved på panden" - en halv times tid dagligt. En rask gåtur er fint, men naturligvis også anden fysisk aktivitet.

Udfordringerne ved fysisk aktivitet, når man har atrieflimren, er dels flimmeren i sig selv, og dels den medicin, du tager. Når du har flimmer, vil der ikke komme så meget iltet blod fra forkammer til hjertekammer. Det betyder, at der ikke kommer helt samme tilbud af ilt - og dermed energi - til kroppens muskler, organer og hjerne. Du vil derfor lettere blive træt, forpustet og uoplagt. Nogle kan også opleve en fornemmelse af svimmelhed i forbindelse med fysisk aktivitet. Disse gener er ikke "farlige" eller risikable, men kan naturligvis være irriterende og begrænsende. Hvis du alligevel gennemfører fysiske aktiviteter jævnligt - gerne dagligt - vil du alligevel efterhånden opleve, at din fysiske kapacitet bliver bedre, "din kondition stiger".

Medicinen ( http://rytmedoktor.dk/medicinsk-behandling-af-atrieflimren/), du får på grund af din atrieflimren, kan også give problemer. Specielt medicin af typen "betablokker" (f.eks. metoprololsuccinat eller emconcor/bisoprolol), men også cordarone/cordan, verapamil/veraloc og sotacor/sotalol kan være problematiske. Grunden til, at medicin giver problemer er flere. For det første vil disse typer af medicin typisk betyde, at din puls - når du ikke har dine flimmeranfald - er langsommere end den ville være uden medicin. For det andet - og ofte vigtigere - vil den stigning i puls, som vi oplever, når vi er fysisk aktive, være sløvere på grund af medicinen. Og din maksimalpuls vil være lavere på grund af medicinen. Det vil sige, at det tager dig længere tid at få din puls op - og du kan ikke få den så højt op, som hvis du ikke fik medicin. Det betyder i praksis, at du kan opleve for hurtigt at blive træt - syre til i musklerne og blive ubehageligt forpustet. Her kan det være en god idé, at øge belastningen (meget) langsommere, end du ellers ville have gjort. Og langsommere, end du syntes ellers ville være normalt for dig.
Motion/sport som provokerende faktor for at få atrieflimren:
Der er en del undersøgelser, der viser at moderat motion/fysisk aktivitet nedsætter din risiko for at få atrieflimren. Der er således ingen betænkeligheder i forhold til moderat motion/fysisk aktivitet - altså "ingen undskyldninger".

Derimod er der meget der peger på, at specielt "udholdenhedssport" medfører en øget risiko for atrieflimren. Her er der ikke tale om en løbetur et par gange om ugen. Men træning og konkurrencer indenfor, i særlig grad, langdistance løb (maraton, ultraløb), langdistance skiløb (Vasa-loppet, Birkebeinerrennet), "Ironman", langdistance roning og ekstremcykling. Den øgede risiko for atrieflimren skyldes flere faktorer - kendte som ukendte. Men i hvert fald mener vi, at faktorer som højere niveau af "stress-hormoner", ændret balance i det såkaldte "autonome nervesystem", øget tryk-påvirkning af forkamrene og påvirkning af selve hjertekamrene ("sportshjerte") bidrager til den øgede risiko for at udvikle atrieflimren. Og til at starte anfald af atrieflimren, hvis du allerede har en tendens til at få dette. Denne risiko må jo nødvendigvis opvejes for hver enkelt person i forhold til den gevinst, man oplever ved at træne meget og hårdt - og konkurrere på lange distancer.

Fra et rent "hjerte-sundheds- synspunkt" vil en træningsindsats på højt/intensivt niveau på højst fem timer om ugen (ideelt med én til to dages pause) være optimal. Mere end dette medfører en øget risiko for at udvikle atrieflimren, og kan også bidrage til, at du bliver mere belastet af din allerede tilstedeværende anfaldsvise atrieflimren, end du ellers ville være.

Som den gamle græske læge og filosof Hippocrates er citeret for at have udtalt for 2.500 år siden: "Hvis vi kunne give hvert individ den rette mængde næring og fysisk aktivitet - ikke for lidt og ikke for meget - vil vi have fundet den sikreste vej til et godt helbred". Stadig et klogt og indsigtsfuldt udsagn mange hundrede år senere.

Share and Enjoy

# data[].attributes.attachment_link.title
Atrieflimren og motion/sport Archives · Rytmedoktor

# data[].attributes.attachment_link.description
Når jeg taler med personer med atrieflimren, både i min konsultation og når man kommer til operation/ablation, bliver der meget tit spurgt til omstændigheder omkring motion og sport, når man har fået problemer med atrieflimren. Men også i forhold til at mindske risiko for atrieflimren i fremtiden.

# data[].attributes.attachment_link.description
Atrieflimren er en rytmeforstyrrelse i hjertets forkammer. I denne film kan du se, hvad det vil sige at have atrieflimren, og høre Svend Petersen og sin kone fortælle, hvordan hjertesygdommen er at leve med. Læs mere på http://www.hjerteforeningen.dk/ Filmen er produceret for Hjerteforeningen med støtte fra Ministeriet for Sundhed og Forebyggelse samt Civilingeniør Stenild Hjorths enke Else Hjorths Fond.

# data[].attributes.headline
Information og behandling af atrieflimren:

# data[].attributes.subject
Information og behandling af atrieflimren:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Atrieflimren og a trieflagren giver de samme symptomer og behandles ens.
Atrieflimren kaldes også forkammerflimren og er en af de hyppigste former for hjerterytmeforstyrrelser. Normalt vil elektriske impulser udgå fra Sinusknuden og forplante sig til resten af hjertet. Sinusknuden styrer således hjerterytmen og giver en jævn rytme. Ved atrieflimren opstår de elektriske impulser i stedet forskellige steder i forkamrene. Dette medfører en uregelmæssig elektrisk aktivitet der forplanter sig til resten af hjertet og derved en uregelmæssig og hurtig hjerterytme. Den elektriske aktivitet i forkamrene er så kaotisk, at muskelcellerne ikke trækker sig sammen på samme tid. Det bevirker, at forkamrene ikke trækker sig sammen som vanligt, men kun står og vibrerer.

Se en animation af atrieflimrens betydning for hjertets sammentrækning (kilde: Patienthåndbogen).

Atrieflimren kan komme i korterevarende anfald af fx minutter til timers varighed, længerevarende anfald af flere dage til ugers varighed, og så kan det være til stede hele tiden. I begyndelsen ophører anfaldene af atrieflimren oftest spontant i løbet af et døgn, men på længere sigt øges anfaldenes varighed og kan ofte kun afbrydes med medicin eller med et strømstød (se under rytmeregulerende behandling), der gives, mens man er i fuld bedøvelse. Til sidst kan tilstanden blive kronisk. Hvis du først en gang har haft atrieflimren, er der stor risiko for at få det igen.

Atrieflimren er som udgangspunkt en ufarlig rytmeforstyrrelse, forstået på den måde, at rytmeforstyrrelsen i sig selv er ikke farlig. Der er dog nogen alvorlige følgevirkninger til at have atrieflimren, som man forsøger at undgå:
Risikofaktorer

Øget tendens til blodprop i hjernen
Den flimrende bevægelse af forkamrene kan medføre dannelse af klumper af størknet blod i forkamrene. De små klumper kan løsrive sig og blive ført ud i kroppen, bl.a. til hjernen. Derfor skal det altid overvejes, om du skal i blodfortyndende behandling, hvis du har atrieflimren.

Hjertesvigt
Hvis du går rundt med hurtig puls i længere tid, så kan det slide på hjertet, så pumpefunktionen bliver nedsat, og du udvikler hjertesvigt. Derfor er det vigtigt, at du får noget medicin, som forhindrer hjertet i at slå for hurtigt.

Ved atrieflagren er den elektriske aktivitet i forkamrene mere systematisk. Typisk løber den elektriske strøm i cirkler rundt om fx en af hjerteklapperne. Du har derfor ofte mere regelmæssig rytme. Den vil dog som oftest stadig være for hurtig.

Der er flere ting som kan være medvirkende til, at du har en øget risiko for at få atrieflimren:

Høj alder

Alle typer hjertesygdom

For højt blodtryk

Forhøjet stofskifte

Overvægt

Mandligt køn

Diabetes

Kronisk lungesygdom

Nedsat nyrefunktion

Et stort forbrug af alkohol

Symptomer
Hvis du har anfaldsvis atrieflimren, så er der flere ting, der kan øge risikoen for at få et nyt anfald:

Feber/infektion, fx lungebetændelse eller influenza

Akut sygdom

Fysisk stress som fx ved operation

Psykisk stress

Alkohol

Kaffe

Symptomerne på atrieflimren kan være meget forskellige. Nogle har ingen symptomer, mens andre føler sig meget generet at symptomer. Nogle oplever, at symptomerne forhindrer dem i at klare det, de førhen plejede at kunne klare.

Hvis du har symptomer, så er de mest almindelige:

Hurtig uregelmæssig puls

Hjertebanken

Svimmelhed

Åndenød

Mæthedsfornemmelse

Brystsmerter

Uro- og angstfølelse

Hvis du har nogle af de ovenstående symptomer, er det vigtigt, at du søger læge så tidligt som muligt.

Undersøgelser
For at stille diagnosen atrieflimren, så kræver det, at lægen kan se din hjerterytme, mens du har et anfald med atrieflimren. Får du konstateret eller mistænker man anfald med atrieflimren, så vil lægen typisk vurdere situationen ved at undersøge hjerterytmen. Dette gøres i første omgang ved at tage et hjertekardiogram ( EKG). Hvis du kun har anfald engang imellem kan man overvåge hjerterytmen igennem flere dage ved brug af en Holter-monitor, et apparat som består af lille optager som forbindes med brystkassen gennem nogle elektroder, der sættes på brystet. Holter-monitoren registrerer alle hjerteslag i op mod to døgn. Hvis du har meget sjældne anfald (fx en gang om ugen eller sjældnere) kan man få forskellige typer af hjerteovervågning, der minder om en Holter-monitor. Disse apparater optager kun, når der er forstyrrelser i hjerterytmen, eller de kan aktiveres, når du føler ubehag. Apparatet kaldes "R-test" eller "event recorder". Hvis der er tale om meget sjældne anfald, kan du få indopereret en lille overvågningsenhed (fx Reveal) lige under huden ved siden af brystbenet. Den optager kun hjerterytmen, når der er forstyrrelser i rytmen.
Behandling
Derudover vil du som oftest blive tilbudt en ultralydsundersøgelse af hjertet.

Man vil også altid tage blodprøver, blandt andet for at se om dit stofskifte er for højt.

Behandlingen består af tre forskellige dele:

Blodfortyndende behandling, der skal forebygge blodpropper specielt i hjernen som følge af atrieflimren

Frekvensregulerende behandling, som er medicin, der skal hindre pulsen i at blive for hurtig, når du har atrieflimren

Rytmeregulerende behandling, som er behandling der skal forebygge eller forhindre at du får flere anfald med atrieflimren. Den rytmeregulerende behandling kan være både medicinsk og ikke-medicinsk.

Blodfortyndende behandling
Behandlingen afhænger meget af, hvor mange symptomer du har af din atrieflimren, og om du har anfaldsvis eller kronisk atrieflimren. Hvis du har mange symptomer, så vil behandlingen typisk stile imod at forsøge at fastholde din normale hjerterytme. Hvis du kun har få eller ingen symptomer, vil man ofte konstatere, at du har kronisk atrieflimren, og give dig frekvensregulerende behandling.

Atrieflagren kan i mange tilfælde behandles med "overbrænding" omkring lungevenerne i hjerteforkammeret (radiofrekvensablation). Her kan der sidde væv, der danner elektriske impulser og derved aktiverer hjertet. Ved "overbrænding" bliver forbindelsen til hjertet brudt og impulserne kan ikke udbrede sig til hjertet.

Uanset om du har anfaldsvis eller kronisk atrieflimren, så er det vigtigt, at der bliver taget stilling til, om du skal have blodfortyndende behandling. Den blodfortyndende behandling skal forebygge den øgede risiko, der er for blodpropper, specielt i hjernen.

Om du skal have blodfortyndende behandling og hvilken type blodfortyndende behandling, som du i givet fald skal have, afhænger af flere forskellige ting. Man opvejer risikoen for blodprop i hjernen mod risikoen for at få alvorlige blødninger af den blodfortyndende behandling.

Nogle af de risikofaktorer, som er afgørende for valget af blodfortyndende behandling er:

Forhøjet blodtryk

Alder

Tidligere alvorlige blødninger

Tidligere blodprop i hjernen

Køn (kvinder har øget risiko for at få en blodprop, ved atrieflimren)

Diabetes

Hjertesvigt

Kendt åreforsnævringssygdom i hjerte eller ben

Lever og nyrefunktion

Frekvensregulerende behandling (frekvenskontrol)
De typer af blodfortyndende behandling man typisk bruger er Pradaxa (dabigatran), Eliquis (apixaban), Xarelto (rivaroxaban) eller antikoagulerende medicin (AK-behandling) med Maravan eller Marcoumar.

Pradaxa, Eliquis og Xarelto er forholdsvis nye præparater (godkendt efter 2011). De har flere fordele i forhold til AK behandling med Marevan eller Marcoumar. De giver enten færre blodpropper i hjernen og/eller færre blødninger (afhængig af dosis) end Marevan og Marcoumar. Marevan og Marcoumar kræver at du for kontrolleret at effekten med blodprøver hvilke de andre præparater ikke behøver. En ulempe ved de nye præparater er prisen. Der er på nuværende tildspunkt heller ikke nogen "modgift", som kan være nødvendig ved større blødninger eller akutte operationer. Disse er dog ved at blive godkendt. Indtil videre er der kun registreret få bivirkninger og problemer med de nyere præpater, men der kan dukke nogen op, når vi får flere erfaringer med medicinen.

Ved frekvensregulerende behandling forstår man medicin, som sænker pulsen, når man har atrieflimren.
Rytmeregulerende behandling (rytmekontrol)
Ved kronisk atrieflimren består behandlingen udelukkende i at regulere pulsen med medicin. Hvis du har anfaldsvis atrieflimren, så vil du også ofte have brug for frekvensregulerende medicin, for at pulsen ikke bliver alt for høj, når du får et anfald med atrieflimren.

Der er flere typer medicin, som bruges til at sænke pulsen. Nogen har kun brug for ét præparat til at styre pulsen, andre har brug for flere. De typiske typer medicin er: Betablokkere, Calcium-blokkere og Digoxin.

Den rytmeregulerende behandling har til formål at forebygge nye anfald med atrieflimren. Hvis du har anfaldsvis atrieflimren eller, hvis du har mange gener fra din atrieflimren, så vil behandlingen i første omgang dreje sig om at genoprette og bibeholde den normale regelmæssige hjerterytme.

Nogen gange ophører et anfald med atrieflimren af sig selv. Ophører anfaldet af atrieflimren ikke af sig selv, bliver atrieflimren som regel brudt på hospitalet enten med medicin eller med et strømstød ( DC-stød), der udføres, mens du er i kortvarig, fuld narkose. Hvis man skal genoprette den normale hjerterytme med medicin eller et strømstød på hospitalet, så må anfaldet som hovedregel ikke have varet over 48 timer, medmindre du har været i fast blodfortyndende behandling i 3 uger før. Det er derfor en god ide, at søge læge i god tid før de 48 timer er gået. Hvis du føler dig dårlig eller meget utilpas, så skal du søge læge med det samme.

Ved rytmekontrol så skal du for at forebygge tilbagevendende anfald af atrieflimren oftest tage medicin, der regulerer rytmen. Det kalder man antiarytmika. Nogle typer rytme-regulerende medicin kan som bivirkning udløse andre rytmeforstyrrelser end atrieflimren, og derfor påbegyndes behandlingen ofte under en kortvarig indlæggelse, hvor hjerterytmen overvåges, og lægen kan se, om du tåler medicinen.

Nogle af de hyppige typer medicin til kontrol af hjerterytmen er: Multaq (dronaderone), Tambocor (flecainid), Rytmonorm (propafenon), Cordarone (amiodarone).

Medicin er den mest almindelige behandling af atrieflimren, og mange mennesker lever godt med denne behandling.

Hvis medicinen ikke virker godt nok, eller du ikke kan tåle den - eller hvis du er ung og derfor har udsigt til en meget langvarig medicinsk behandling - vil lægerne typisk overveje andre behandlingsformer, for eksempel radiofrekvensablation, som er en overbrænding af celler inde i hjertet.
At leve med atrieflimren
Behandlingen går ud på, at man ved hjælp af et særligt kateter indført via en pulsåre i lysken opsøger forskellige punkter i hjertet. Katetrets lille metalspids opvarmes ved højfrekvensstrøm, hvorved der opstår et lille punktformet sår de steder i hjertemusklen, som kateterspidsen berører. Ved at gentage opvarmningen mange gange dannes nogle sår, som kan begrænse den uhensigtsmæssige spredning af de elektriske impulser i hjertemusklen. Behandlingen kan svie lidt i brystet og give lidt smerter, og du vil derfor får smertestillende medicin under indgrebet.
Før og efter radiofrekvensablationen skal man have blodfortyndende behandling med Marevan eller Marcoumar. Efter radiofrekvensablation kontrollerer lægen, om behandlingen har virket, og efter nogle måneder afgør lægen, om den blodfortyndende behandling kan afsluttes.
Stress, sex og ferie med atrieflimren? Hvad må jeg?
Hvis atrieflimren ikke kan behandles tilstrækkeligt med radiofrekvensablation - selv efter gentagne forsøg - og medicin, og du er meget belastet af sygdommen, kan en hjerteoperation være løsningen.

Atrieflimren er ikke livstruende i sig selv. Men blodet løber meget langsomt gennem forkamrene under anfaldene, og det kan føre til dannelse af små klumper af størknet blod, som kan føres ud i kroppen og sætte sig som små blodpropper i hjernen eller i armene og benene. Derfor er det vigtigt at tage stilling til muligheden for eventuelt at få blodfortyndende behandling.

Bør jeg undgå at blive stresset?
Generelt bør vi forsøge at begrænse den stress, der påvirker os uhensigtsmæssigt. Har man anfaldsvis atrieflimren, kan en stressfuld situation hos nogle fremkalde en episode med atrieflimren. Prøv om muligt at blive opmærksom på hvilke situationer omkring dig, eksempelvis på job eller i privatlivet, der belaster dig.

Må jeg køre bil?
Du må gerne køre bil, med mindre din læge fraråder det.
Atrieflimren er som regel ikke forbundet med en øget risiko for tab af bevidsthed. Derfor er der ikke noget grundlag for restriktioner for kørslen. Skulle du imidlertid opleve symptomer i form af eksempelvis svimmelhed, er det vigtigt, at du ikke kører bil, men derimod kontakter din egen læge for en vurdering.

Må jeg dyrke sex?
Ja, det må du. Har du atrieflimren, kan der opstå en naturlig bekymring om hvorvidt man kan have et aktivt sexliv. Der er dog ingen grund til at være nervøs.
Regelmæssig seksuel aktivitet kan faktisk være godt for dit hjerte, idet den pulsstigning der fremkommer ved sex, svarer til at gå op på anden etage. Dog kan den fysiske aktivitet, hos nogle trigge deres atrieflimren eller gøre symptomerne mere udtalte. Hvis det er tilfældet, vil jeg anbefale dig at tage kontakt til din læge med henblik på om en eventuel medicinjustering kan afhjælpe symptomerne.

Kan jeg rejse?
Ja, du kan godt rejse, blot du medtænker, at du har en kronisk sygdom.
Du skal være opmærksom på, om rejseforsikringen dækker dig fuldt ud, især hvis du har været indlagt eller din medicin er blevet ændret indenfor de sidste måneder. Er du i tvivl om din forsikring og om du har brug for et forhåndstilsagn i forbindelse med din rejse, bør du kontakte den offentlige rejsesygesikring ved SOS International på tlf. 70105055.
Du bør have et blåt EU-sygesikringskort som dækker udgifter til nødvendig behandling i udlandet. Endeligt skal du huske at medbringe tilstrækkeligt af din medicin samt en opdateret medicinliste. Pak altid din medicin i håndbagagen.

Når anfaldet rammer, driver sveden af Kurt Lindgreen, hjertet hopper ud af brystkassen, føler Svend E. Petersen, mens Hans Andersen mærker ingenting. De har alle atrieflimren. Læs Kurt, Svend og Hans´ historie.

Kurt Lindgreen: Den glemte operation

Svend Petersen: Jeg hader simpelthen symptomerne
Behandling
Hans Andersen: Jeg mærkede ingenting til hjertet
Alkohol og atrieflimren
Især alkoholindtag og fedme kan øge risikoen for atrieflimren. Nedenfor er opsummeret noget af den nyeste viden om atrieflimren.

Rytmeforstyrrelsen ved atrieflimren er som udgangspunkt ikke farlig, men følgevirkningerne kan medføre en øget risiko for en blodprop i hjernen (slagtilfælde). Dette betyder også, at nogle patienter skal i forebyggende behandling med blodtyndende medicin.
Overvægt og atrieflimren
Traditionelt har alkohol været forbundet med atrieflimren gennem det såkaldte "ferie-hjerte-syndromet": Episoder med atrieflimren efter perioder med intenst alkoholindtag i weekender eller ferier. Noget af alkohols effekt på risikoen for dette syndrom kan skyldes strukturelle skader på hjertet. Men syndromet ses også hos personer uden eksisterende strukturelle skader på hjertet.
Koffein og atrieflimren
Hjerteforeningens anbefaling: Indtag af alkohol frarådes helt, da intet alkoholindtag/afholdenhed er det bedste i forhold til at reducere risikoen for atrieflimren.

Overvægt, og især fedme, er en væsentlig risikofaktor for atrieflimren. Vægttab hos overvægtige personer kan forebygge og mindske risikoen for atrieflimren og andre hjertekarsygdomme.
Hjerteforeningens anbefaling: Hold din normalvægt gennem hele livet. For voksne betyder det, at man har et BMI mellem 18,5 og 25,0.
Fisk eller n-3 fedtsyrer fra fisk og atrieflimren
Te og kaffe er danskernes primære kilder til koffein. Koffein har vist mange arytmifremmende egenskaber, men te og kaffe har også et højt indhold af antioxidanter, hvilket muligvis kan mindske risikoen for atrieflimren.
Overordnet tyder den nuværende litteratur ikke på at koffein øger risikoen for atrieflimren
Mange med atrieflimmer får mildere anfald, når de holder sig aktive
Der er således ingen evidens for at anbefale reduktion i koffeinindtag i forebyggelsen af atrieflimren.

n-3 PUFA fra fisk forebygger muligvis atrieflimren, men sammenhængen mellem n-3 PUFA fra fisk og atrieflimren er stadig uklar og der er brug for flere videnskabelige studier på området.
Hjerteforeningens anbefaling: Spis 350 gram fisk om ugen.

Fysisk aktivitet er sundt for alle, også for personer med atrieflimren. Mange personer med atrieflimren oplever, at deres anfald er mildere, når de er i god fysisk form.

Hvordan skal du træne?
Der er ikke mange videnskabelige studier om fysisk aktivitet og atrieflimren. Disse råd beror derfor i høj grad på hjertelægers kliniske erfaring.

Der er ingen øvre grænse for, hvor hårdt personer med atrieflimmer må træne. I princippet kan du træne så meget og så hårdt, du vil, hvis du ikke oplever, at træningen fremprovokerer anfald.

Anfald med atrieflimmer, udløst af fysisk aktivitet, kan ikke forværre din tilstand eller gøre den permanent, men de kan være ubehagelige. Du må derfor forholde dig til din aktuelle kondition og fysiske tilstand og tilrettelægge træningen derefter.

Det anbefales at varme langsomt op og øge intensiteten gradvist. En del personer med atrieflimmer oplever nemlig, at pludselig forøgelse af intensiteten kan give anfald. Fx hvis du uden forudgående opvarmning spiller kamp i tennis, fodbold eller lignende.

Hvad bør jeg undgå?
Ved regulær antikoagulationsbehandling med for eksempel marevan eller pradaxa, bør al kontaktsport undgås. Det drejer sig om fodbold, håndbold, ishockey, samt diverse kampsportsgrene da forstuvninger og rifter bløder meget mere end normalt. Hvis man får et trælår, kan man få et større muskulært hæmatom. Almindelig fitness, løb, tennis, badminton, cykling, golf mm. kan gennemføres.

Hvis du foruden atrieflimmer også har andre diagnoser fx hjertesvigt, aortastenose eller andet, bør du få individuel rådgivning hos din behandlende hjertelæge.

Har du spørgsmål om din hjerte-kar-sygdom og motion, kan du kontakte Hjerteforeningens rådgivning

# data[].attributes.attachment_link.title
Atrieflimren og atrieflagren - Hjerteforeningen

# data[].attributes.attachment_link.description
Atrieflimren og a trieflagren giver de samme symptomer og behandles ens. Atrieflimren kaldes også forkammerflimren og er en af de hyppigste former for hjerterytmeforstyrrelser. Normalt vil elektriske impulser udgå fra Sinusknuden og forplante sig til resten af hjertet. Sinusknuden styrer således hjerterytmen og giver en jævn rytme.

# data[].attributes.headline
Psykiske aspekter ved at få atrieflimren:

# data[].attributes.subject
Psykiske aspekter ved at få atrieflimren:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hjerteforeningens psykolog giver gode anbefalinger til hjertepatienter med atrieflimren, da der er flere psykologiske aspekter, der er værd at være opmærksomme på ved denne diagnose

"Det er efterhånden velkendt, at det kan udgøre en trussel mod livskvaliteten og øge risikoen for angst og depression at skulle leve med en af de store kroniske sygdomme som diabetes og iskæmisk hjertesygdom," skrive Hjerteforeningens rådgiver og psykolog Anne Hvarregaard Mose i tidssskriftet BestPractice.

Pointen er, at atrieflimren påvirker livskvaliteten og øger risikoen for angst og depression, og at personer med atrieflimren føler sig dårligt informeret om de følelsesmæssige reaktioner på sygdommen.
Anne Hvarregaard Mose skriver:

"Gentagne undersøgelser har blandt andet vist, at begge grupper har markant øget risiko for udvikling af depression sammenlignet med den raske befolkning, og at depression er forbundet med forringet egenomsorg og adhærens (en patients efterlevelse af anbefalinger, red.), flere komplikationer og øget dødelighed. Derfor er identificering og behandling af psykiske lidelser hos personer med kronisk sygdom en vigtig prioritet. Opsporing af angst og depression indgår som et indsatsområde i de nationale retningslinjer for hjerterehabilitering af personer med iskæmisk hjertesygdom, hjertesvigt og efter en hjerteklapoperation."

Læs anbefalinger fra Hjerteforeningens rådgiver og psykolog Anne Hvarregaard Mose i artiklen 'Psykologiske aspekter ved atrieflimren', som er bragt i tidsskriftet BestPractice på side 18 af i nr. 9 fra november 2016

# data[].attributes.attachment_link.title
Sådan er de psykologiske aspekter ved atrieflimren - Hjerteforeningen

# data[].attributes.attachment_link.description
Hjerteforeningens psykolog giver gode anbefalinger til hjertepatienter med atrieflimren, da der er flere psykologiske aspekter, der er værd at være opmærksomme på ved denne diagnose "Det er efterhånden velkendt, at det kan udgøre en trussel mod livskvaliteten og øge risikoen for angst og depression at skulle leve med en af de store kroniske sygdomme som diabe­tes og iskæmisk hjertesygdom," skrive Hjerteforeningens rådgiver og psykolog Anne Hvarregaard Mose i tidssskriftet BestPractice.