# data[].attributes.headline
Перевірка знань

# data[].attributes.subject
Перевірка знань

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тести  іменник  минути онлайн тест

# data[].attributes.attachment_link.title
Тести 'Іменник' - Минути онлайн тест | Online Test Pad

# data[].attributes.attachment_link.description
Тести 'Іменник' - Минути онлайн тест. Відкрити останню криницю - криницю знань допоможуть тести (робота на комп'ютерах). Вони підсумують усе, що ви вивчили про іменник).

# data[].attributes.headline
Відміни іменників

# data[].attributes.subject
Відміни іменників

# data[].attributes.attachment_link.title
Снимок схема

# data[].attributes.headline
Загальна і власна назва

# data[].attributes.subject
Загальна і власна назва

# data[].attributes.body
За своїм смисловим значенням і граматичними властивостями іменники поділяються на дві групи: загальні і власні.

Переважну більшість у мові становлять загальні іменники, що означають узагальнені назви однорідних предметів, — назви, спільні для ряду однотипних предметів, істот, явищ, понять: книжка, учень, місто, виставка, сад, море, блискавка, природа, бадьорість тощо.

Значно меншу групу становлять в л а с н і іменники, що означають індивідуальні назви одного з ряду однотипних предметів.

До власних назв належать:

- імена, прізвища, псевдоніми, прізвиська: Катерина, Василь, Ярослав Мудрий, Михайло Коцюбинський, Леся Українка, Архімед, Цицерон;

- прізвиська тварин: Рябко, Барбос, Мурчик, Білий Бім Чорне Вухо;

- назви країн, держав, міст, сіл, гір, морів, озер, річок: Європа, Азія, Україна, Придніпров’я, Кривий Ріг, острів Земля Принца Карла, село Рясне, Південнокитайське море, Дніпро, Ла-Манш;

- назви книг, журналів, газет: драма «Лісова пісня», журнал «Сучасність», газета «Факти»;

- назви заводів, фабрик, пароплавів: завод «Більшовик», фабрика «Рошен», пароплав «Одеса»;

- назви організацій, установ, історичних подій, свят, почесні звання, найвищі посади: Рада Безпеки, Верховна Рада, Стародавня Греція, Перша світова війна, Прем’єр-міністр, Президент України;

- релігійні поняття: Матір Божа, Біблія.

Власні імена пишуться з великої літери, мають тільки однину (Київ, Харків) або тільки множину (Карпати, Чернівці).

Іноді прізвища та імена людей, коли вони служать для узагальненого означення цілого класу однорідних осіб, предметів і явищ, переходять до категорії загальних іменників: геркулес, дизель, кольт, браунінг, рентген, маузер, реглан, силует, донжуан.

Загальні іменники, виступаючи в мові у значенні індивідуальних назв, переходять у власні іменники: Захід (країни Західної Європи), планета Земля, Леонід Буряк, село Вишеньки. Часто тільки з контексту можна визначити, яким є іменник — власним чи загальним.

# data[].attributes.headline
Категорія істоти/неістоти

# data[].attributes.subject
Категорія істоти/неістоти

# data[].attributes.body
Іменники можуть означати назви істот (хто?) та неістот (що?).

До істот належать іменники, що називають:

- осіб (мати, дитина, людина, футболіст, викладач);

- тварин (теля, кіт, голуб, зозуля, змія, комар, шершень);

- міфологічних істот (мавка, домовик, демон, чорт);

- померлих (мрець, небіжчик, покійник);

- означення людей у переносному значенні (зірка, дуб, пень, довбня);

Усі інші іменники є назвами неістот (кімната, метр, сміх, перемога, гурт, фінанси).

Зверніть увагу! Поділ іменників на істоти/неістоти не збігається з розрізненням живого/неживого в природі. Так, сукупність осіб: група, загін, хор, команда відносяться до неістот. Назви істот і неістот можна відрізнити за допомогою окремих відмінкових форм і питань. У назвах істот, осіб чоловічого роду збігаються форми родового і знахідного відмінка: немає (кого?) чоловіка, людей; бачу (кого?) чоловіка, людей. А в назвах неістот збігаються форми називного і знахідного відмінка: є (що?) зошит, ручки; бачу (що?) зошит, ручки.

# data[].attributes.headline
Відмінки іменників

# data[].attributes.subject
Відмінки іменників

# data[].attributes.body
У сучасній українській мові категорію відмінка іменника складають сім відмінків: називний, родовий, давальний, знахідний, орудний, місцевий, кличний
Називний відмінок називається прямим, усі інші - непрямими.

Усі відмінки, окрім називного та кличного, можуть вживатися з прийменником. Місцевий відмінок вживається тільки з прийменником.

# data[].attributes.headline
Рід іменників

# data[].attributes.subject
Рід іменників

# data[].attributes.body
Рід — постійна граматична ознака іменників, визначається за називним відмінком однини. Більшість змінюваних іменників має один із трьох родів: чоловічий, жіночий і середній.
Частина іменників має спільний рід — чоловічий, жіночий і середній. Це група іменників на -а, -я, -о, що слугують для характеристики осіб, частіше негативної, і вживаються здебільшого в розмовному мовленні: невдаха, рівня, тихоня, нікчема, недотепа, нездара, ледащо.

# data[].attributes.headline
Число іменників 

# data[].attributes.subject
Число іменників 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дуже важливою граматичною категорією іменника є число. Неправильно визначивши число іменника, ви не зможете побудувати граматично правильне речення. Це може призвести до плутанини чи спотворення інформації. Вивчіть ці правила і ви вже ніколи не вагатиметеся, а точно знатимете, які іменники можна вживати тільки в однині, а які тільки - у множині.

Зверніть особливу увагу на випадки, коли іменники, які вживаються лише у формі однини, можуть побутувати також у множині!
Іменники мають два числа: однину й множину.
Іменники в однині можна співвіднести із займенниками він, вона, воно або поєднати із цей, ця, це: цей світ, ця громада,це листя, це коріння.

Іменники в множині можна співвіднести із займенником вони або поєднати із ці: ці дерева, ці корені, ці ножиці, ці Карпати.

Однина й множина іменників звичайно різняться між собою закінченнями: будинок - будинки, вікно - вікна, дорога - дороги.

Проте в іменниках середнього роду на -я ( змагання, сузір 'я) закінчення в обох числах збігаються. Число цих іменників визначаємо, орієнтуючись на слова, що стоять при них: змагання триває - змагання тривають, далеке сузір я - далекі сузір я.

У давнину існувала ще третя форма числа іменників -двоїна. Тепер вона зникла, залишилися тільки форми очі, плечі,вуса, які тепер сприймаються як множина, та діалектні форми на зразок дві відрі, дві нозі.

Частина іменників вживається, як правило, лише в однині. Вони означають:

а) назви речовин: залізо, віск, кров, молоко, чорнило;
б)збірні назви: студентство, молодь, дітвора, рідня, морква, бурячиння, листя, проміння, каміння, волосся;
в)назви дій, якостей, почуттів: молотьба, хода, бджільництво, байдужість, поспішність, гнів, дружба;
г)власні назви: Ольга, Степан, Іванченко, Луцьк, Куренівка.

Деякі з цих іменників можуть вживатися і в множині, щоправда, набуваючи при цьому трохи іншого значення: мінеральні води, добірні вина, леговані сталі, болі, радості, глибини, світи.

Незначна частина іменників має тільки множину. Вони переважно означають:

а) назви предметів, парних за своєю будовою: ножиці, сани, ворота, штани, челюсті, груди;
б)деякі збірні назви: люди, діти, кури, гуси, дрова, дріжджі, меблі, коноплі.
в) назви дій, станів, почуттів (переважно із суфіксом -ощ-): лінощі, веселощі, мудрощі, заздрощі, пахощі, жнива;
г)назви родин рослин і тварин: злакові, зонтичні, хребетні, яструбині;
г)деякі власні географічні назви: Черкаси, Суми, Карпати, Альпи, Осокорки, Маневичі.

Множинні іменники реального значення однини або множини набувають за допомогою числівників:

Будуючи речення зі збірними іменниками, треба особливу увагу звертати на число пов'язаних із ними слів. Якщо збірний іменник, який називає сукупність багатьох предметів, стоїть в однині, то й пов'язані з ним слова також мають стояти в однині: осіннє листя (а не осінні), коріння проросло (а не проросли), селянство - воно (а не вони), молодь - її інтереси (а не їхні).
Іменники, що вживаються лише у формі однини, можуть уживатися в множині в таких випадках:

власні назви вживаються з метою створення узагальненої назви ряду осіб, предметів, країн, міст (родовід Богуни);

якщо загальні назви передають узагальнення або вказують на сукупність предметів (співали дуби);

якщо географічні назви вжиті в переносному значенні, у такому разі їх пишуть з малої літери (осягали еверести літератури);

у ролі термінів (болі й шуми в серці (термін медицини); мінеральні води (термін харчової промисловості); високоякісні сталі (термін важкої промисловості).

З метою узагальнення форма однини може бути вжита замість форми множини :

В усі часи українська жінка дивувала своєю силою й незламністю (3 газети "Україна молода").

# data[].attributes.attachment_link.title
Число іменників

# data[].attributes.attachment_link.description
Дуже важливою граматичною категорією іменника є число. Неправильно визначивши число іменника, ви не зможете побудувати граматично правильне речення. Це може призвести до плутанини чи спотворення інформації. Вивчіть ці правила і ви вже ніколи не вагатиметеся, а точно знатимете, які іменники можна вживати тільки в однині, а які тільки - у множині.

# data[].attributes.headline
Іменник це самостійна частина мови, що означає предметність, відповідає на питання хто? (до істот) і що? (до неістот), виконує синтаксичну функцію як головних членів речення (підмет, присудок), так і другорядних (додаток, означення, обставина).

# data[].attributes.subject
Іменник це самостійна частина мови, що означає предметність, відповідає на питання хто? (до істот) і що? (до неістот), виконує синтаксичну функцію як головних членів речення (підмет, присудок), так і другорядних (додаток, означення, обставина).

# data[].attributes.headline
Морфологічні ознаки

# data[].attributes.subject
Морфологічні ознаки

# data[].attributes.headline
Синтаксична роль

# data[].attributes.subject
Синтаксична роль

# data[].attributes.body
Основна синтаксична роль іменників – підмет (Політики погомоніли трохи та й розійшлися) та додаток (Василь знайшов Степана).

Іменники можуть бути також:

неузгодженим означенням (Рука Сашка легла на моє плече);

іменною частиною складеного присудка (Він завжди був чудовим хлопцем);

обставиною (Наталка з Ларисою вийшли з будинку).