# data[].attributes.body
Avui fa un més exactament que va esclatar la guerra entre Ucraïna i Rússia. Un mes ple de dolor, morts, exilis i sobretot, moltes emocions.

La cadira de la imatge és de l'aula on fem l'assignatura CEG i on ens ensenyen sobre la comunicació, el diàleg i les emocions. Malauradament, encara hi ha moltes persones que es deixen endur per les accions i els pensaments espontanis, que no pas per la raó dels arguments.

I és que tal com ens han explicat a l'apartat de sociologia, per tal de dur a terme les accions, abans és necessari raonar a partir d'uns arguments. Aquests arguments han de ser d'autoritat, d'inèrcia, de causa o d'efecte, per analogia o deductius.

Ara bé, per molt fort que sigui i difícil de contrarestar l'argument, no hi ha motius per executar tot un país. Per tant, per concloure, són els educadors de cadascun dels països arreu del món els encarregats d'educar a partir de la pau positiva i la regulació emocional. La pau positiva és l'absència de qualsevol violència, sigui cultural, estructural o directa; serveix per afrontar els conflictes de forma noviolenta, i es construeix activament cada dia.

# data[].attributes.body
Un dissabte qualsevol, però com cada dissabte coincidim tots a dinar a casa. És d’aquells moments que permeten estar al corrent de la vida dels germans i dels pares. D’aquells moments on s’expliquen novetats, anècdotes o senzillament silencis que no es fan gens incòmodes ja que comprenem que cadascú té els seus moments per reflexionar. Dinar o estar als àpats amb la família no és que sigui gaire recorrent en la nostra societat. Personalment, crec que és un dels aspectes que hauríem de millorar com a comunitat perquè una vida sana no es compleix tan sols fent exercici i menjant saludable, sinó també compartint les alegries i tristeses amb aquells que t’estimen.

Els àpats familiars són els únics instants que ens permeten compartir moments plegats, ja que als matins cadascú té la seva feina o els seus estudis i a les tardes més feina o quedar amb els amics. És cert que els moments familiars també  es podrien realitzar abans d’anar a dormir o que també es podria buscar un moment que anés bé a tothom, però ja no serien moments només dedicats a parlar, sinó a realitzar altres activitats en les quals difícilment sortissin les nostres opinions respecte els uns als altres.

Per tant, naixem sense saber conviure amb la família, però les petites estones dels àpats ens construeixen com una unió imparable i inseparable, per tota la vida.

# data[].attributes.body
És època de festes de Nadal i tal com marca la societat, una de les tradicions que es segueix al llarg dels anys és fer dinars en família. Aquest any, però, les celebracions s’han dut a terme amb un nombre reduït de persones i en comptes d’anar a algun restaurant, ho hem festejat a casa nostra.

Aquest fet, permet  que els dinars familiars siguin més sostenibles. Un dels principals motius és perquè la majoria del menjar ha estat comprat en un comerç local i amb producció i elaboració en el territori.

Altrament, també són més sostenibles pel que fa al tema del transport. Si s’anés a un restaurant es podria donar el cas que, per exemple, entre tots els membres de la família farien falta uns quatre cotxes per fer el desplaçament. En canvi, si es realitza a casa d’algú, ja hi ha una important reducció del nombre de cotxes perquè els que hi posen la casa ja no s’han de desplaçar i per la poca llunyania de l’habitatge d’uns dels membres de la família a l’habitatge on es fa la celebració, hi ha la possibilitat d’anar-hi a peu.

És per aquest motiu que concloc que no només en les festes de Nadal, sinó en totes les reunions familiars és important reunir-se a casa d’algú, per temes de sostenibilitat i també, sobretot, per reforçar el vincle familiar.

# data[].attributes.body
És evident que els ajuntaments i el Govern cada vegada estan més conscienciats de la necessitat de crear espais més verds i dels beneficis que ens pot aportar aquest fet. L’Ajuntament de Barcelona ha elaborat un programa per impulsar la infraestructura verda de Barcelona i vol arribar a les 165 hectàrees de verd a la capital abans del 2030 (Barcelona, 2017).

Malgrat les possibles millores que pugui suposar l’increment d’espais naturals, és important que la població civil també es familiaritzi amb la natura i, sobretot, la respecti.

Científicament, s'ha demostrat que la plantació d’una quantitat d’arbres a X metres de distància suposa un increment d’oxigen per metre quadrat (Suresh Ramanan, 2021), però el procés de creixement d’un arbre és molt lent i si un arbre es trenca o es mor abans de créixer, és una important despesa econòmica.

Altrament, com a futurs educadors és imprescindible que coneguem molts tipus d’arbres, arbustos, flors, plantes i qualsevol mena d’element natural per tal d’aportar aquest coneixement a les futures generacions i aquestes també aprenguin a respectar-la i a estimar-la.

# data[].attributes.body
Un divendres a les 7 del matí, per uns el dia encara no ha començat, però per d’altres ja fa hores. Alguns dels humans que ja els ha començat el dia alhora amb la sortida de llum solar són tots aquells que treballen en un mercat i venen qualsevol mena de productes, especialment fruites i verdures. Estenen unes muntanyes altes de peces de fruita com qualsevol dels cims més alts, però malauradament, possiblement al final de la jornada del matí no la venen tota.

Segurament, la quantitat de restes que es genera en aquest mercat és molt petita a escala mundial, no obstant això, si aquest fet succeeix cada divendres en un mateix mercat i, això també passa a tota la resta de mercats, supermercats i empreses de producció d’aliments, aquest malbaratament alimentari és molt major. El malbaratament alimentari és el concepte que hem treballat a la secció de cultura aquesta setmana.

Tal com es menciona en l’article periodístic de la Comunicació del Campus del Baix Llobregat, dels aliments que es produeixen se’n fan malbé una tercera part mundialment quan, paradoxalment, uns 815 milions de persones al món passen fam (Llobregat, 2021).

Per aquest motiu, és necessari que entre tots els ciutadans del planeta Terra prenguem consciència d’aquests fets intentant no comprar aliments i productes no necessaris, que siguin de proximitat local i que es puguin elegir les polítiques agràries i alimentàries de cadascú; és a dir que la població d’un país tingui sobirania alimentaria.

# data[].attributes.body
Curs nou, vida nova. I és que per molta gent, el fet d’anar per primer any a la universitat, ja suposa un gran canvi, però encara ho suposa més per a aquelles persones que també decideixen independitzar-se i començar a conviure amb persones que la faran créixer com a ésser.

Potser és la societat la que ens imposa una sèrie de regles que si no seguim, ja no serem acceptats en aquest model i patirem una mort social gradual que ens destinarà a una mort econòmica i aquesta a una mort física.

És per aquest motiu que tard o d’hora hom haurà de fer el canvi i deixar de viure amb els pares i cuidar-se autònomament. Si no ho fes, la comunitat el veuria com un estrany i li seria més difícil fer noves amistats i això li suposaria una altra dificultat per trobar una feina estable. A més a més, el temps passa i una vegada els pares morissin, el fet de tenir coneixement d’una vida autònoma en una edat pròpiament avançada seria tot un repte.

Per tant, els humans vivim en  una societat on és primordial tenir relacions socials amb els altres éssers humans, però altrament, és necessari desplegar les ales, tocar el cel i viure sol per aprendre els valors que comporten aquest fet.

Aquesta relació amb persones que no coneixem, en més d'una ocasió ens pot fer observar que hi ha molt poca gent que tenen els mateixos ideals polítics que nosaltres, ja siguin perquè són extremistes d'esquerres o extremistes de dretes o creuen que se situen al centre. En tot moment, haurem de ser tolerants i haurem d'acceptar a qualsevol membre de la comunitat, tingui les idees que tingui, visqui amb qui visqui o sigui qui sigui.

# data[].attributes.body
L’ésser humà sempre s’ha centrat que la vida és la cerca de la felicitat. Per uns, la felicitat s’entén com a diversió i això com a sinònim de festa, una festa fins a les tantes de la nit. Una nit que pot ser que no es recordin els detalls o que es digués o es fes quelcom que no es pensava realment.

Per d’altres la diversió es pot entendre en passar una estona amb la gent que s’estima. Unes amistats o una família que permeten mostrar la personalitat autèntica de la persona que conviu amb aquests.

Tanmateix, la diversió pot ser quelcom que estigui destinat al plaer en el temps cap a un mateix. Ja sigui practicant esport amb altres o individualment o, llegint, escrivint, pensant i aprenent.

Tot aquest tipus d’activitats produeixen felicitat i és perquè científicament s'ha demostrat que s’alliberen diferents hormones que ens produeixen sensacions de benestar. Aquestes hormones són: l’endorfina, la serotonina, la dopamina i l’oxitocina.

És per aquest motiu, que s’ha de tenir una salut mental i equilibrada que ens permeti realitzar tot aquest tipus d’activitats i així poder alliberar les hormones que tan importants són en aquesta vida. Ara bé, si hom se centra només en una sola dedicació, podria provocar-li una addicció i per tant la falta de felicitat en àmbits.

Considero que és rellevant la dedicació per a un mateix i també per als altres. Convivint i no sobrevivint amb els que ens acompanyen en la vida, pot permetre que les hormones tan necessàries també s’alliberin en altres individus.

D’aquesta manera s’aconsegueix la felicitat pròpia i la comuna. Una felicitat determinada per unes substàncies alliberades en cada mil·lèsima de segon.

# data[].attributes.body
És diumenge, ha plogut i ja comença a fer bastant fred. Ja sigui amb amics i amigues, família o parella, una bona activitat que es pot dur a terme en aquesta situació és la de sofà, peli i manta.

Avui dia, gràcies a l’avenç tecnològic, es té una gran disponibilitat de sèries i pel·lícules en un sol clic i sense haver de moure’s del sofà. És per aquest motiu que totes aquestes plataformes de continguts audiovisuals, que hom pot mirar quan vulgui, on vulgui i amb qui vulgui, estan substituint els mètodes tradicionals culturals, com és el cinema, teatre, lectura o concerts.

Dur a terme diferents activitats culturals aporta un conjunt de valors envers les altres persones i cap a un mateix. Tot i això, hi ha qui creu que des del sofà no es poden adquirir aquest tipus de valors, però els valors no hi entenen de l’espai on es dugui a terme l’activitat. Es pot mirar una pel·lícula o una sèrie que és capaç d’emocionar, entristir, fer reflexionar o empatitzar tant des de casa com al cinema. Tanmateix, però, si se surt al carrer per qualsevol acte cultural, s’aprèn a socialitzar i a relacionar-se amb l’altra gent. Des de casa les persones que envolten a l’espectador són finites i, en canvi, a l’espai públic un pot decidir amb qui vol comunicar-se, que segur que aprendria alguna cosa, encara que sigui un desconegut.

Malgrat tot, per què cada vegada menys la gent assisteix a actes culturals? Es podria creure que és perquè es parla massa de cultura i és per això que ja l’hem avorrit i ja no hi ha res que fascini els espectadors, o bé, perquè hi ha una manca de disponibilitat o informació amb relació a quins actes culturals es duen a terme. Tant si és per un factor o per l’altre, els polítics haurien de fer el seu esforç per promoure els actes culturals i perquè des d’infants fins a gent gran puguin tenir nous coneixements de tot això que envolta la humanitat.

Ara bé, com a conclusió i citant textualment, segons l’Enciclopèdia catalana, la cultura és el conjunt de tradicions i de formes de vida d’un poble, d’una societat o de tota la humanitat. Per aquest motiu si la majoria de civils decideixen enriquir-se culturalment a partir d’una pantalla, potser no canvien els coneixements adquirits, sinó la forma d’adquirir aquests coneixements.

# data[].attributes.body
L'educació obligatòria és a partir dels sis anys i acaba els setze. Tant abans de l'escolarització obligatòria com després, els infants o les famílies poden decidir si volen rebre educació, sigui Educació Infantil o estudis universitaris o de formació professional.

Ens iniciem aprenent a parlar, a llegir, a escriure, a sumar, a restar i es van assumint uns conceptes cada cop més complicats.

Tot i això, totes les aptituds assolides són gràcies a un mecanisme que el nostre cervell va interioritzant.

Però, segons el que s'ha tractat avui en l'apartat de societat, a l’escola realment ens ensenyen a pensar?

Sovint hom actua perquè les persones del seu entorn duen a terme les mateixes accions, perquè és el que pensa la majoria de la gent. Tot i això, la població, minoritàriament, es para a pensar si allò que fan és correcte, si només els aportarà un bé individual o si obtindran el bé comú, o senzillament per què estan duent a terme aquell fet.

Ha estat en aquesta nova etapa universitària on estic aprenent que no tots els aprenentatges s’assoleixen per un seguit de procediments. M’he adonat que es pot adquirir un concepte gràcies a l’explicació del professor, però aquest només dona els materials i que per aconseguir-lo del tot, és necessari esforçar-se i cercar altres recursos.

Aquests recursos els pot proporcionar Internet, llibres, professors o companys, això no obstant en tot moment hom haurà de decidir per un mateix i qüestionar-se què l’enriquirà més com a persona i posteriorment pel bé de la societat.

Pel bé comú, són importants les idees pròpies, unes idees que la suma del conjunt de tota la societat poden arribar a ser molt positives per l'entorn i es poden obtindre grans fites que amb el pensament d'un de sol o el que hem interioritzat no seria possible.

# data[].attributes.body
En l’inici del mes d’octubre, hi va haver una vaga important en els transports públics, ja que hi ha una manca de conductors i també per la precarietat del seu salari, un tema que hem tractat en la secció de cultura.

La gran majoria de persones que utilitza els transports públics es compra els bitllets per tal de viatjar i són pocs els que se salten les tanques per poder accedir-hi.

Tot i això, en moltes de les parades on no és necessari tornar a passar el bitllet, més gent de la que ens pensem passen només havent pagat una zona.

Aquest fet no és perquè els viatjants no es poden permetre pagar més d’una zona, sinó perquè dins la nostra cultura s’ha normalitzat no pagar allò que no és necessari.

En la política, sempre s’han donat casos de corrupció i no pagar els tiquets es podria considerar com una reivindicació en contra de la corrupció de milions i milions de diners estafats.

Per tant, metafòricament es podria dir que el fet de no pagar els bitllets de les zones necessàries no és un fet políticament correcte, però que permet que els rics no siguin cada vegada més rics ni els pobres cada vegada més pobres.

Malgrat tot, això es podria convertir en un peix que es mossega la cua: la població no paga els bitllets del transport públic, l’Estat no té prou diners per pagar a tots els funcionaris, els preus dels bitllets s’encareixen i cada vegada hi haurà més població que no els pagarà pel seu encariment.

En conclusió, perquè canviïn els actes dels de baix de la jerarquia social haurien de canviar els dominants d’aquesta jerarquia. Moltes accions reivindicatives les hem començat els que formem la base de l'escala social, però quan es tracta d'economia són els governats dels diners els que han de decidir no complicar tant la vida als civils i implicar-se més en els canvis.

# data[].attributes.body
Com a persones, poc o molt, canviem la manera de pensar. Aquest diari anual servirà per ser conscient de la meva visió del món. Un món que es podria considerar petit i on cada detall té la seva importància.

Es parlarà sobre la societat, la cultura i la ciència durant uns vuit mesos plens de vivències i especialment de nous coneixements cap a un mateix i cap als altres. Aquest projecte servirà com a reflexió pròpia per extreure quina és la meva ideologia vers les desigualtats i fets que estan succeint en el planeta.

En aquest treball, la idea principal serà mostrar les reflexions del dia a dia sobre els tres temes que es tractaran en l’assignatura de Mirem el món a cada trimestre: La democràcia està en perill? La temptació a l’autoritarisme; Som el que mengem i Paraules per canviar el món.

# data[].attributes.body
Inicialment, per tal de dur a terme aquest projecte vaig creure convenient que algun objecte utilitzat en el dia a dia per tota la societat, havia de ser el protagonista de la meva perspectiva del món; un món del qual tothom en pot tenir una visió diferent i que en aquest món s’hi pot viure amb intensitats diverses. Per aquest motiu, vaig pensar que un seient, ja siguin qualsevol tipus de cadires o sofàs havien de ser el personatge principal. De cadires n’hi ha de molts tipus i cada una d’elles té una funció diferent i per tant, simbolitzen les 7.400 milions d'opinions que poden existir vers una mateixa idea.

Un cop pensada la idea clau, els dies que m’he anat sentint més inspirada he anat afegint reflexions en aquest Word amb les seves respectives imatges sobre el que s’ha tractat a classe, no només en l’assignatura de Mirem el món, sinó també en algunes les matèries tractades aquest primer curs d’Educació primària.

# data[].attributes.body
A partir del projecte 7, aprendré que hi ha diferents maneres de viure i que cada una d’elles és correcta, sempre que no es falti el respecte cap a ningú i, que els canvis cap a millor sempre es valoraran positivament. Finalment, també aprendré a valorar allò que es considera correcte i, d’altra banda, a identificar aquells comportaments despectius.

# data[].attributes.body
Barcelona, A. d. (15 / Maig / 2017). Més verd per fer una ciutat més saludable. Recollit de https://ajuntament.barcelona.cat/turisme/ca/noticia/mes-verd-per-fer-una-ciutat-mes-saludable_507812

Llobregat, C. C. (Febrer / 2021). Malbaratament i fam van de la mà. Recollit de https://upcommons.upc.edu/bitstream/handle/2117/340378/202102_UPC%20FEBRER.PDF?sequence=1&isAllowed=y

Suresh Ramanan, S. M. (10 / Setembre / 2021). Oxygen production potential of trees in urban areas: a reality check? Recollit de https://search.ebscohost.com/login.aspx?direct=true&db=asn&AN=152349997&lang=es&site=ehost-live&scope=site

UAB, UdG. UPC. Com comunicar. Recollit de https://e-aules.uab.cat/2021-22/pluginfile.php/877304/mod_resource/content/1/R%C3%BAbrica_Comunicaci%C3%B3%20oral.pdf

Trepat, J. (5 / Octubre / 2015). Una imatge val més que mil paraules? Estudi sobre la utilització de recursos visuals per a la millora de l’aprenentatge de ciències. Recollit de https://repositori.upf.edu/bitstream/handle/10230/24801/Trepat_2015.pdf?sequence=1&isAllowed=y

# data[].attributes.body
Els humans representem aquest seient que és com una càpsula. Un seient que si es volgués es podria cobrir i tot quedaria reclòs en ell. Els nostres pensaments estan captivats en la nostra ment i si els volem expressar hem de tenir en compte aspectes del llenguatge verbal i no verbal. D'aquest fet és el que hem tractat avui en l'apartat de sociologia.

Primer de tot, és evident que si ho volem expressar, s'ha de dir. Per fer-ho i perquè el receptor també entengui el missatge correctament, el nostre discurs ha de tenir un ordre. I és que a mi, personalment, algunes vegades m'ha passat que quan tinc moltes ganes d'expressar algun fet començo pel final i llavors el destinatari no m'entén i encara se li generen més preguntes. També es necessita un vocabulari i una sintaxi adequats al tema del qual es parla, que sigui concís i que la densitat informativa sigui coherent, és a dir, que sigui fàcil d'assimilar.

D'altra banda, també s'han de tenir en compte la important part de la comunicació que hi té el llenguatge no verbal. Pel que fa a aquests aspectes, depèn com a mi m'és bastant més fàcil comunicar-me no verbalment que no pas a partir de les paraules. Aquest fet és perquè soc una persona que fa moltes expressions amb la cara i, d'altra banda, amb la comunicació verbal a vegades sé què dir però no com dir-ho. Per assolir una bona comunicació no verbal es necessita un ús correcte de la gestualitat amb uns moviments naturals, establir contacte visual, un volum i entonació adequats que ho pugui percebre tothom, un ritme i una pronúncia apropiats i, finalment una vestimenta adequada a cada ocasió.

Tot i això, encara que es tingui en compte tots aquests aspectes, encara en moltes ocasions els humans no ens entenem. Però si es fa l'esforç tenint-los presents i, sobretot amb el respecte i l'escolta activa es podrà obtenir una societat més comprensible i capaç d'entendre's per canviar el món. Paraules i gestos per canviar el món.

# data[].attributes.body
Aquest cap de setmana ha sigut Sant Jordi. Una festivitat que esperem amb gran il·lusió al llarg de l'any totes les persones que ens agrada llegir. Una festivitat en la qual es regalen llibres i roses, però sobretot el que es regala és amor. Tot i això, Sant Jordi també és una festivitat en la qual es jutgen els objectes pel seu aspecte. Escollim la rosa pel seu color o la seva forma més esplèndida, i escollim el llibre segons l'argument d'aquest, però també per la portada que conté, la quantitat de paraules o bé per la densitat del text.

I és que tal com ens van explicar en la secció de cultura, cada text i cada imatge té un missatge, un estil tipogràfic, unes jerarquies de text, un color i una composició.

Tots aquests aspectes ens decanten cap a un llibre o un altre, però el mateix dia de Sant Jordi em vaig adonar que senzillament no escollim els llibres o les roses, sinó que també escollim les paradetes on ho volem comprar. Per quin motiu escollim un llibre en un determinat lloc si X metres a continuació també el podrem trobar?

El motiu d'això és que jutgem a les persones amb una fugaç mirada. Per tant, amb aquesta reflexió voldria concloure que per molt estètica que sigui la portada d'un llibre, el que és més rellevant és el seu contingut. El contingut de cada ànima  és el que permetrà el canvi en aquest món.

# data[].attributes.body
S'apropa el final del 3r trimestre amb el seu respectiu Projecte: Paraules per canviar el món. Per donar per acabats aquests darrers mesos haurem d'exposar davant dels companys i companyes un tema que anteriorment se'ns havia assignat. El format d'aquesta presentació haurà de ser com una xerrada TED-Talk.

En l'apartat de ciències ens van explicar quina estructura havíem de seguir per tal que la nostra xerrada fos entenedora, que tingués un objectiu principal i que tingués una conclusió inspiradora amb una crida a l'acció.

Durant el moment de la presentació només podrem tenir com a recursos imatges de fons i evidentment, la nostra veu. I és que segurament cada dos per tres haureu sentit la frase feta d' "Una imatge val més que mil paraules". I és que com a futurs docents, necessitem comunicar-nos molt bé i dir els conceptes necessaris amb el mínim de paraules possibles, sempre que siguin coherents i entenedores.

A més a més, l'ús de les imatges sempre pot ser un suport molt positiu per a les nostres explicacions, ja que d'aquesta manera els infants veuran més clarament què és el que se'ls està explicant. Altrament, ens podem trobar en molts casos d'alumnes procedents d'altres països que no entenen la llengua que es parla a l'escola i amb recursos visuals tenen la capacitat d'aprendre un nou idioma i noves idees (Trepat, 2015).

Per tant, en la nostra futura exposició oral intentarem fer un correcte ús de les imatges. Unes imatges que mostrin, reforcin i facilitin la comprensió dels nostres arguments per l'ús de les paraules. Unes paraules per canviar el món.

# data[].attributes.body
El curs acaba i, per tant, també s'acaba aquesta assignatura, aquesta biografia i, sobretot, aquest viatge. En aquest viatge la hipòtesi inicial s'ha complert.

Un viatge en el qual a cada passa he après que hi ha molts punts de vista per a cada idea. Els punts de vista diferents d'allò comú no significa que no hagin de ser correctes, sinó que fan el món una mica més heterogeni.

Al llarg de l'assignatura he après a crear un partit polític, a fer una proposta a un restaurant perquè sigui més sostenible i a exposar una xerrada a l'estil TED-talk. El projecte 7, el que ara mateix estic redactant les seves conclusions, m'ha permès dur els coneixements adquirits en els tres projectes a la vida quotidiana. Altrament, també m'ha ensenyat a reflexionar sobre allò que la política, la societat i la ciència marquen com a correcte i normatiu.

Així doncs, el final d'una etapa no significa el final de tot ans al contrari. El final d'una etapa significa començar-ne una altra amb els valors i coneixements obtinguts durant tota la nostra vida com a persones. Unes reflexions que evidentment tindré en compte en un futur.