# data[].attributes.attachment_link.title
Основи тактичної медицини. Алгоритми Дій на Полі Бою.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Львівський медичний коледж 

# data[].attributes.attachment_link.title
Лекція 6. «Порушення прохідності дихальних шляхів. Обтурація стороннім тілом у дорослих»

# data[].attributes.body
Тема: Алгоритм надання домедичноi' допомоги при  травмi грудноi' клiтки.
Проникне  травмування грудноi'  клiтки- за якого канал рани має сполучення з плевральною порожниною.
Травмування грудноi' клiтки з пiдозрою на внутрiшню кровотечу- пошкодження за якого немає сполучення плевральноi' порожниниз навколишнiм серидовищем.

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради від медиків ДСНС. Домедична допомога при травмах грудної клітки

# data[].attributes.body
Тема: Алгоритм надання домедичноi' допомоги при  травмi хребта.
Пошкодження хребта - це патологiчний стан, що виникаэ внаслiдок дii' прямого та непрямого травмувального фактора.
Бувають :
Ускладненi
Неускладненi

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ВІТА

# data[].attributes.attachment_link.title
Сьогодні важливо знати! Як надати першу допомогу при переломі хребта

# data[].attributes.attachment_caption
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.body
Тема: Попередження виникнення можливих надзвичайних ситуацій.
https://uahistory.co/pidruchniki/garasimiv-national-defense-bases-medical-knowledge-boys-10-class-2018/43.php

Повідомте учням
Код доступу 9059907
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=9059907

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

Поміркуйте й скажіть, чи є у вашому місті (селі) потенційно небезпечні об'єкти. Чи можна попередити виникнення НС, пов'язаних з ними?

Вам уже частково знайомі описи надзвичайних ситуацій, які можуть виникнути в Україні. Кожна з НС призводить до негативних наслідків для життєдіяльності населення та суб'єктів господарювання. Деякі НС можуть трапитися в будь-якому регіоні (ДТП, більшість стихійних лих), інші НС - тільки в певній місцевості (лавини та селі трапляються тільки в горах, певні виробничі аварії - тільки на певних об'єктах).

Вивчення можливих надзвичайних подій, характерних для певної місцевості, дає змогу диференційовано й спрямовано братися до розробки та здійснення заходів, які можуть пом'якшити наслідки аварій, катастроф та стихійного лиха.

Можливість виникнення НС техногенного характеру більша в тих регіонах, де більша техногенна навантажсність території, тобто більша кількість об'єктів народного господарства: підприємств, трубопроводів, транспорту, які можуть бути причиною аварій. Деяких з них називають потенційно небезпечнішії об'єктами (ПНО), тобто такими, на яких використовують, виготовляють, переробляють, зберігають чи транспортують небезпечні речовини та біологічні препарати.

Небезпечнішії називають біологічні, хімічні, токсичні, вибухові, окислювальні, займисті речовини. До біологічних препаратів належать речовини біологічного походження, що небезпечні для життя і здоров'я людей та довкілля.
Є об'єкти, на яких наявна реальна загроза виникнення аварії внаслідок порушення умов експлуатації (наднормативний викид небезпечних речовин, пожежа, вибух тощо). Вона може призвести до небезпечної події або надзвичайної ситуації техногенного характеру. З метою захисту від таких аварій, населення має знати фактори ураження кожної з них. Потенційно небезпечними об'єктами вважають:
* хімічні підприємства та виробництва;

* військові об'єкти та підприємства з виробництва вибухових речовин і боєприпасів;

* підприємства та установи, що мають виробництво ядерних матеріалів (радіоактивні відходи), використовують та зберігають їх;

* підприємства з виробництва та постачання електричної та теплової енергії;

* металургійні, машинобудівні та металообробні підприємства й виробництва;

* підприємства з видобування руд та нерудних копалин;

* підприємства з виробництва будівельних матеріалів;

* підприємства з обробки деревини;

* підприємства легкої промисловості;

* підприємства з виробництва та обробки тваринних продуктів;

* підприємства з виробництва харчових продуктів та смакових речовин;

* санітарно-технічні споруди комунального призначення;

* гідроспоруди; об'єкти транспорту; трубопроводи та споруди на них; заправні станції;

* сховища газу, нафти і нафтопродуктів; склади небезпечних та шкідливих речовин;

* об'єкти водопостачання та водовідведення.

За видом небезпечних речовин, що їх використовують у виробничому процесі, потенційно небезпечні об'єкти поділяють на: а) вибухо-пожежонебезпечні (ВПНО); б) хімічно небезпечні (ХНО); в) радіаційно небезпечні (РНО).

Вибухо-пожежонебезпечні об'єкти - це виробництва вибухових (тротил, тетрил, гексоген тощо) і займистих речовин, нафтопереробні підприємства, млинарські комбінати та елеватори, деревообробні та інші підприємства, що використовують або виробляють вибухові та займисті речовини (іл. 43.1). Аварії на таких підприємствах спричиняють пошкодження та знищення матеріальних цінностей, травмування і загибель людей.
Іл. 43.1. Нафтобаза Іл. 43.2. ПАТ "ДНІПРОАЗОТ" Іл. 43.3. Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат Іл. 43.4 Лисичанський нафтопереробний завод
Хімічно небезпечними є підприємства хімічної (іл. 43.2), целюлозно-паперової (іл. 43.3), нафтопереробної (іл. 43.4), металургійної промисловості; пов'язані з виробництвом добрив, соди, кислот; з великими запасами сильнодіючих отруйних речовин (СДОР) і транспортні магістралі для їх перевезення. На таких підприємствах є також накопичувані, у яких збираються забруднені води, які можуть заподіяти значної шкоди довкіллю.

У разі аварії на хімічно небезпечному об'єкті з розливом СДОР утворюється зона хімічного зараження, яка охоплює місце розливу СДОР і територію, над якою поширилася хмара зараженого повітря з концентрацією, яка призводить до ураження. Найімовірнішими СДОР, спроможними викликати масові отруєння, необхідно вважати хлор, аміак, азотну кислоту, оксиди азоту, чадний газ, сірчистий ангідрид, сірковуглець, синильну кислоту, деякі інсектициди та ряд інших сполук.

СДОР спроможні призвести до уражень не тільки людей, але й тварин, рослин, території, спричинивши серйозні екологічні наслідки. СДОР можуть проникати в організм через дихальні шляхи, шкірні покриви, слизові оболонки очей і шлунково-кишкового тракту, надходячи з їжею або водою.
Іл. 43.5 Рівненська АЕС
Радіаційно небезпечними об'єктами є атомні електростанції (АЕС) (іл. 43.5), виробництва ядерного палива, переробки та поховання радіоактивних відходів тощо. Аварії на таких об'єктах супроводжуються викидом радіоактивних речовин (РР) в атмосферу, що спричиняють радіоактивне зараження (РЗ) повітря, місцевості, водоймищ, рослинності. Такі аварії називають радіаційними. Наслідком РЗ може бути опромінення людей у дозах, що перевищують норми радіаційної безпеки. Люди і тварини, що опиняються в межах зони радіоактивного ураження, як правило, отримують радіоактивні ураження різної тяжкості. У разі великих аварій вони охоплюють великі території, які можуть бути повністю виведені на тривалий час із господарчого обігу. Прикладом цього є аварія на Чорнобильській АЕС в 1986 р. з дуже важкими наслідками не тільки для економіки країни, але і для життя і здоров'я людей, тваринного і рослинного світу, усього довкілля.

За функціональними ознаками ПНО поділяють на гідротехнічні споруди, водосховища, об'єкти енергетики, нафто-, газо-, аміакопроводи, підприємства металургійної, вугільнодобувної промисловості, полігони для зберігання твердих побутових відходів, тваринницькі комплекси, транспортні комунікації тощо. Загалом Державний реєстр України містить дані про понад 24 тис. потенційно небезпечних об'єктів.

Гідротехнічні споруди призначені для використання водних ресурсів і для боротьби зі шкідливим впливом водної стихії. Це греблі (іл. 43.6), дамби, вали, канали, шлюзи (іл. 43.7), трубопроводи, тунелі, моли, водосховища, хвостосховища (іл. 43.8) та інші інженерні споруди, які призначені для отримання електроенергії, покращення судноплавства або лісосплаву, забору води для водопостачання чи зрошення.

Хвостосховище - це гідротехнічна споруда, яка призначена для складування або захоронения радіоактивних, токсичних та інших відходів і збагачення корисних копалин.
Іл. 43.6. Гребля Іл. 43.7. Шлюзи Іл. 43.8. Хвостосховище
Потенційно небезпечними є гідротехнічні споруди, на яких можливі гідродинамічні аварії. Вони виникають через пошкодження або руйнування гребель, при цьому накопичена потенціальна енергія водосховища вивільнюється у вигляді хвилі прориву.

Маючи величезну енергію, хвиля прориву поширюється річковою долиною на сотні кілометрів, утворюючи широкий осередок ураження з руйнуванням будівель і споруд, інфраструктури, завданням збитків довкіллю, загибеллю людей і тварин.

У разі розташування в зоні дії хвилі прориву радіаційно і хімічно небезпечних об'єктів можливе утворення зон і осередків хімічного і радіоактивного зараження. Можливі пожежі та вибухи внаслідок руйнування пожежо- і вибухонебезпечних об'єктів, пожежі в будівлях і спорудах в результаті короткого замикання в електричних мережах.

Водосховища в Україні створювали, щоб запобігти повеням, які завдавали величезних збитків; для регулювання стоку річок Дніпра (іл. 43.9), Дністра, Південного Бугу, Сіверського Дінця тощо; для забезпечення країни водою. Але в разі прориву греблі можуть бути затоплені міста та села, розташовані нижче. Імовірне накопичення радіоактивного забруднення, як це було на Київському водосховищі після аварії на ЧАЕС.
Іл. 43.9. Кременчуцьке водосховище Іл. 43.10. Нафтопровід Одеса - Броди Іл. 43.11. Нафтоперекачувальна станція (Одеса - Броди)
Нафто-, газо-, аміакопроводи. На території країни створено розгалужену мережу нафтопродукто- і газопроводів, (іл. 43.10, іл. 43.11). Більшість із них побудована дуже давно, труби й обладнання їхні спрацьовані. Щорічно фіксують по кілька аварій, що призводять до викидів нафтопродуктів і газу, завдаючи збитки водному та сільському господарствам.

Підприємства металургійної промисловості (іл. 43.12). Такі підприємства забруднюють атмосферу викидами оксидів азоту, вуглецю, сірчаного ангідриду, пилу, сажі та інших шкідливих речовин. А вода, яка використовується для охолодження, забруднюється механічними речовинами, нафтопродуктами, сульфатами, хлоридами та іншими хімічними речовинами. На цих підприємствах завжди є накопичувані, у яких збираються великі об'єми відходів виробництва. У діяльності таких підприємств слід передбачити можливі аварійні ситуації, які можуть призвести до значних людських і матеріальних утрат, та робити все необхідне для їх запобігання.

До потенційно небезпечних об'єктів енергетики належать теплові електростанції (іл. 43.13), теплоелектроцентралі, газоперекачувальні станції, котельні тощо, які забруднюють повітря сірчаним ангідритом, оксидами вуглецю, азотом, пилом і сажею. їхні стічні води забруднені нафтопродуктами. Аварії на об'єктах енергетики можуть супроводжуватися пожежами, вибухами котлів і ємностей, що працюють під тиском. Типовими наслідками таких аварій є пошкодження і руйнування виробничих будівель і споруд, обладнання, травмування і загибель людей. Підприємства вугільної промисловості мають накопичувані, призначених для відстоювання домішок води шахтного водовідливу, у яких різні речовини мають кислу реакцію і негативно впливають на довкілля.

На полігонах для зберігання твердих побутових відходів накопичується під відкритим небом побутове сміття комунальних господарств та промислових підприємств, яке перегниває і розкладається, та внаслідок фільтрації може бути причиною забруднення підземних водоносних джерел токсичними відходами (іл. 43.14).
Іл. 43.12. BAT "Запоріжсталь" Іл. 43.13. Трипільська ТЕС Іл. 43.14. Зберігання твердих відходів Іл. 43.15. Аварія з розливом бензину
Діяльність великих тваринницьких комплексів може призводити до забруднення сечею поверхневих водоносних горизонтів, унаслідок чого виникне проблема забезпечення населення та домашніх тварин чистою водою. Тому, споруджуючи тваринницькі комплекси, слід будувати місткості для сечі і гною з такою міцністю, щоб унеможливити попадання відходів тваринництва у відкритий ґрунт.

Транспортні аварії, як аварії на потенційно небезпечному об'єкті, здебільшого, пов'язані з перевезенням небезпечних речовин (іл. 43.15). Іноді автомобільні аварії супроводжуються вибухами, пожежами, викидами отруйних речовин, потраплянням автомобілів у прірву, воду. Часто вони зумовлені технічними несправностями, поганим станом доріг, людським фактором.

Боротьба з наслідками ДТП буде ефективною лише за умови широкого впровадження комплексу науково обґрунтованих заходів, спрямованих на підвищення рівня безпеки дорожнього руху. Найбільша кількість аварій припадає на автотранспорт, однак і на залізничному, повітряному, водному і трубопровідному транспорті вони виникають часто. Значна частина постраждалих під час транспортних аварій гине від неякісного надання домедичної допомоги, хоча травми деколи і не бувають смертельними.

Масштаби і наслідки транспортних аварії принципово не відрізняються від аварій на інших потенційно небезпечних об'єктах, де виробляють або застосовують такі ж небезпечні речовини, і визначаються видом транспорту і кількістю вантажу, який може спричинити виникнення надзвичайної ситуації.
Запобігання аварій на потенційно небезпечних об'єктах в Україні досягається завдяки здійснення таких заходів:
* виявлення всіх чинників небезпек техногенного характеру, у тому числі небезпеки продукції, що випускається;

* комплексні методи оцінювання ступеня небезпеки потенційно небезпечних об'єктів;

* розробку прогнозів щодо виникнення, розгортання в часі і просторі надзвичайних ситуацій техногенного характеру, ліквідації їх наслідків, оцінювання розмірів можливих утрат і збитків;

* розроблення і проведення превентивних і профілактичних заходів, метою яких є забезпечення стійкої й безаварійної роботи об'єктів народного господарства.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об'єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об'єктів слід подбати про екологічну безпеку людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на довкілля. При цьому мають бути передбачені вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони довкілля і здоров'я людей.

1. Поясніть терміни: техногенна навантаженість території, потенційно небезпечні об'єкти.

2. У яких галузях народного господарства є потенційно небезпечні об'єкти?

3. На які групи поділяють потенційно небезпечні об'єкти за видом небезпечних речовин? Наведіть приклади.

4. Які небезпеки можуть виникати у разі аварій на вибухо- пожежо- радіаційно- хімічнонебезпечних об'єктах?

5. Поясніть, чим небезпечні гідродинамічні аварії, великі водосховища; нафто-, газо-, аміакопроводи; аварії на підприємствах металургійної промисловості, об'єктах енергетики; полігони для зберігання твердих побутових відходів і великі тваринницькі комплекси.

6. Які фактори ураження людини виникають під час транспортних аварій?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Надзвичайні ситуації природного, техногенного, соціального та воєнного характеру - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. Хлопці - 10 клас - Гарасимів І. М. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.headline
Повідомте учням
Код доступу 3942122
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=3942122

# data[].attributes.subject
Повідомте учням
Код доступу 3942122
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=3942122

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Транспортна іммобілізація при пошкодженні плеча, плечового та ліктьового суглобів

Показання до іммобілізації: переломи плечової кістки, вивихи в плечовому та ліктьовому суглобах, вогнепальні поранення, пошкодження м’язів, судин та нервів у ділянці плеча.

При пошкодженнях плеча необхідно зафіксувати 3 суглоби: плечовий, ліктьовий і променево-зап’ястковий – і надати кінцівці положення, близького до середнього фізіологічного, тобто в стані помірного переднього та бічного відведень, у пахвову ділянку, рекомендовано, вкладати ватно-марлевий валик, ліктьовий суглоб зігнутий до 90°, передпліччя – в середньому положенні між супінацією та пронацією. Найбільш ефективний та надійний спосіб транспортної іммобілізації – фіксація драбинчастою шиною Крамера. При моделюванні шини вимірюють довжину кінцівки хворого від ліктьового відростка до кінців пальців і, додавши ще 5–6 см, згинають драбинчасту шину поперечно до кута 20°. Потім, відступаючи на 3 см в обидві сторони від вершини кута, шину розгинають на 30° для створення додаткового «гнізда» на рівні ліктьового відростка. Подальше моделювання шини проводять, додаючи 3–4 см до довжини плеча хворого на товщину ватно-марлевої прокладки і можливе витягування плеча. На рівні плечового суглоба шину спірально скручують та згинають під кутом близько 110°. На рівні шиї створюють достатній овальний вигин шини для запобігання тиску на шийні хребці. Кінець шини повинен досягати лопатки здорової сторони. На рівні передпліччя шину згинають у вигляді «жолоба». Під час накладання шини постраждалий перебуває у сидячому положенні, медичний працівник згинає кінцівку в ліктьовому суглобі і виконує витягування та відведення плеча. Після накладення шини її фіксують за допомогою марлевого або еластичного бинта. Прибинтування шини необхідно починати з кисті, залишаючи вільними пальці для контролю за станом кровообігу в кінцівки. Прибинтовують усю шину, звертають особливу увагу на фіксацію плечового суглоба, на ділянку якого накладають колосоподібну пов’язку. Після завершення бинтування верхню кінцівку з шиною додатково підвішують на косинці. За відсутності шини Крамера чи спеціалізованих пневматичних шин можна проводити фіксацію за допомогою пов’язки типу «косинка», іммобілізувати плече пов'язкою Дезо або за допомогою підручних засобів.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Введення знеболювальних засобів за допомогою шприца-тюбика.

Шприц-тюбик виготовляють із пластмаси, він призначений для одноразового підшкірного або внутрішньом'язового введення лікарського засобу. Особливо зручно користуватися ним для надання невідкладної допомоги. Шприц-тюбик складається із герметичне закритого корпусу (заповненого стерильним лікарським розчином), на горловину якого надіта канюля із стерильною голкою, що захищена ковпачком.

Правила користування шприц-тюбиком:

1. Однією рукою взяти шприц-тюбик за корпус, другою - за ребристий
обідок канюліі повернути за годинниковою стрілкою до упору. При цьому голка
своїм внутрішнім кінцем проколе мембрану, що закриває горловину тюбику.

2. Зняти ковпачок з голки, тримаючи її верх. Видавити з пластмасового
корпусу повітря (до появи перших краплин з голки).

3. Голку рішучим рухом ввести в м'язи плеча, стегна або сідниці. У
невідкладних випадках ін'єкцію можна зробити через одяг.

4. Натиснути пальцями на корпус шприц-тюбика і видавити лікарський
розчин.

5. Не розмикаючи пальців, витягти голку із м'яких тканин.

6. Використаний шприц-тюбик приколоти до одягу потерпілого на видному
місці. В записці вказати час введення ліків.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Використання гемостатичних засобiв.

Гемостатичні засоби на основі хітозану – Celox, ChitoSam у вигляді гранул або більш сучасні у вигляді кровоспинного бинта – Combat Gauze, QuikClot, H&H Compressed Gauze PriMed, Ревул та ін.

Ці засоби застосовуються для тампонування ран з кровотечою та утворення штучного тромбу при взаємодії хітозану з кров’ю.

Як користуватися перев’язувальним гемостатичним матеріалом РЕВУЛ®?
Візьміть пакет РЕВУЛ® матеріал перев’язувальний гемостатичний, перевірте цілісність упаковки, розкрийте пакет та вийміть матеріал з упаковки.

1. Виконайте щільну тампонаду рани, бажано до джерела кровотечі. Залишіть гемостатичний матеріал у порожнині рани. Залишки при необхідності можна відрізати або відірвати. НЕ ВИКИДАЙТЕ ПОРОЖНІЙ ПАКЕТ!

2. Щільно притисніть до рани марлевий тампон протягом 5 хв.

3. Накладіть на рану стискаючу пов’язку.

4. Якомога швидше зверніться за медичною допомогою до найближчого пункту першої медичної допомоги.

5. Передайте порожній пакет медичним працівникам.

Медичний виріб РЕВУЛ® може знаходитися у рані потерпілого протягом доби. Утворений ним згусток не розпадається та не змінює своїх властивостей. Хітозан через 24 год розщеплюється на полісахаріди та природним чином виводиться з рани.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : первинний огляд потерпiлого в секторi обстрiлу.

НАБЛИЖЕННЯ ДО ПОРАНЕНОГО ТА ПЕРВИННІ ДІЇ

При переміщенні контролюйте територію щодо відновлення вогневого впливу противника та визначайте можливі місця укриття.
При переміщенні досліджуйте територію на наявність вогневих точок і вибухових пристроїв.
Підійдіть до пораненого, використовуючи самий безпечний шлях. Пам`ятайте, що поранений може виначити вас, як ворога, та відповідно стріляти в Вас. Тому наближаючись до пораненого уважно визначте яка зброя знаходиться в його руках, куди поцілює зброя.
Підходити треба з  боку протилежного від направленого дула зброї, але обличчям до сторони противника.
Ознаки життя пораненого в секторі обстрілу визначають тільки шляхом усного звертання до нього. Запитайте гучним, але спокійним голосом: «Тебе поранено? Тобі потрібна допомога?».  Відсутність відповіді трактують як непритомність і потребу надати домедичну допомогу. Визначати наявність дихання чи пульсу небезпечно, тому цього не слід робити.
Якщо поранений не відповідає, акуратно струсіть або поплещіть пораненого по плечу (з  боку протилежного від направленого дула зброї). Гучним, але спокійним голосом запитайте: «Куди тебе поранено?». Позначте себе: «Я лікар». Бути готовим щоби утримати зброю пораненого, та не дати можливості поцілити у себе.
Наближаючись до пораненого спробуйте виявити: зовнішні ознаки уражень тіла. Сформуйте загальну картину стану пораненого (ступінь ураження, ймовірність виживання і т.д.):
Наявність критичних кровотеч: У пораненого була відірвана кінцівка або у нього забруднення одягу кров`ю (серйозна кровотеча з ран) на руках або ногах, на тулубу, рани та кров на обличчі або шиї та т.п.;
Чи є явні ознаки дихання: говорить, хрипить, стогне, кашляє, пар від подиху в холодну погоду;
Колір шкіри: блідий, синюшний, синюшні губи, кінчики носа та вух;
Як лежить поранений на животі або спині. Наявність раневих отворів на одежі. Неправильне анатомічне положення кінцівок: зігнуті поза суглобом кінцівки, або зігнуті в протилежну сторону.
Чи є ознаки блювоти біля рота пораненого.
Після того, як підійдете до пораненого, визначте рівень його реакції у відповідь та рівень його свідомості (пункт 5 нижче).
Станьте на одно коліно біля пораненого з  боку протилежного від направленого дула зброї, але обличчям до сторони противника. Бажано розташуватися за пораненим, протилежно від сторони противника. В разі відновлення вогню противником можна лягти та заховатися за пораненим, та саме так можливо тягнути пораненого за собою.
Необхідно негайно роззброїти пораненого:
Відібрати вогнепальну та холодну зброю, вибухові пристрої та інше.
Перевірте кісті рук пораненого, чи немає там гранати.
Якщо ви знайшли непритомного пораненого на території яку відвоювали у ворога, то під пораненим може бути міна-пастка. Обережно заведіть руки під пораненого з наміром перевірити відсутність предметів під ним.
Після надання допомоги ви самостійно вирішите, чи безпечно повертати стрілецьку зброю пораненому, якщо він може продовжувати вести бойові дії.
Одягніть медичні латексні рукавички, в разі їх відсутності не знімайте тактичні рукавички

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Транспортування в положенні лежачи, стоячи.

Крок перший - захопіть своєю рукою плече пораненого, що далі від Вас, та ногою - його гомілку. При цьому щільно притуліться до пораненого

Крок другий - різким рухом переверніться разом із поране-ним на спину

Крок третій - своєю правою рукою утримуйте лямку бро-нежилета пораненого та його зброю

Крок четвертий - транспортуйте пораненого в сектор укриття, відштовхуючись від землі правою ногою та лівою ру-кою або лівою ногою і правою рукою

Крок п'ятий - в безпосередній близькості до укриття Вас та пораненого може затягнути за укріплення ще один боєць, ви-користовуючи для цього лямки Вашого бронежилета. У такому випадку Ви повинні утримувати пораненого, не здійснюючи жодних рухів

Переваги:

*дозволяє вести розсіяний вогонь в бік ворога за допомо-гою зброї пораненого;
*при транспортуванні Ви максимально захищені; Недоліки:
*техніка важка в виконанні;
*повільне переміщення пораненого в порівнянні з інши-ми способами.
Транспортування в положенні стоячи
Варіант № 1

Лівою рукою захопіть лямку бронежилета пораненого та підніміть його головний кінець на 15 градусів, правою рукою утримуйте свою зброю, зігніть свої ноги в колінах (мал. 38). Транспортуйте пораненого.

Мал. 38.

Переваги:

*дозволяє вести розсіяний вогонь в бік ворога за допомо-гою зброї пораненого;
*відносно швидкий метод транспортування пораненого. Недоліки:
*загроза отримати поранення.
Варіант № 2

У тому випадку, коли інші бійці можуть прикрити Вас вог-нем, необхідно тягнути за обидві лямки бронежилета поране-ного в напівзігнутому положенні
Переваги:

*відносно швидкий метод транспортування пораненого.
Недоліки:
*загроза отримати поранення.
Транспортування двома особами
Варіант №1

Пораненого транспортують два бійці, тягнучи за лямки бро-нежилета, при цьому необхідно, за можливості, прикривати їх вогнем

Переваги:

*швидкий метод транспортування пораненого. Недоліки:
*загроза отримати поранення у солдат, що здійснюють транспортування.

Варіант № 2

Крок перший - заведіть руки пораненого собі на плечі, руками фіксуйте його за пояс

Крок другий - підніміть пораненого і транспортуйте його в сектор укриття

Переваги:

*швидкий метод транспортування пораненого. Недоліки:
*загроза отримати поранення у солдат, що здійснюють транспортування;
*може викликати посилення больових відчуттів у пора неного.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Само- та взаэмодопомога при кровотечах в секторi обстрiлу

Якщо у пораненого важка кровотеча з кінцівки, або кінцівку ампутовано, накласти турнікет (джгут) поверх одягу вище місця кровотечі. Кровотеча з кінцівок – головна причина cмерті, якої можливо уникнути, тому невідкладне застосування турнікетів (джгутів) для зупинки кровотечі може бути вирішальним засобом у рятуванні життя на даному етапі.

Якщо точне місце поранення кінцівки невідомо – не витрачати час – накласти джгут максимально високо на стегна або плечі пораненої кінцівки.

Якщо у пораненого відірвана рука, передпліччя, стегно або нога, накласти джгут, навіть, якщо рана не сильно кровоточить.

Не витрачати час, намагаючись використовувати інші методи для зупинки кровотечі, такі як накладення тиснутої пов’язки.Кровотеча з кінцівки, як правило, може бути зупинена шляхом накладення тиснутої пов’язки, тугої тампонади рани, застосування методу ручного притиснення, підняттям пошкодженої кінцівки. Для зупинки кровотечі застосовувати прямий тиск на рану протягом 5 хвилин. Не виймайте сторонні тіла з рани.

Ізраїльська компресійна пов’язка – високотехнологічний засіб, який дозволяє зупинити кровотечу за рахунок комбінації різних механізмів тиску на рану.

Якщо у пораненого спостерігається кровотеча з кінцівки і прямий тиск не може її зупинити, необхідно накласти кровоспинний джгут.

Необхідно завжди пам’ятати, що кровоспинний джгут являє собою небезпечний (в плані можливості втрати або паралічу кінцівки) і дуже болісний для пораненого засіб. Тому його використання повинно обмежуватися випадками, коли мова йде про можливість загибелі постраждалого в результаті крововтрати від критичної кровотечі.

# data[].attributes.body
Код доступу 4817825
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=4817825

Бажаю успiху, будьте уважнi

# data[].attributes.attachment_caption
Що робити при при ураженні сильнодіючими отруйними речовинами?

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема :

Отруєння речовинами, що є хімічною зброєю.

Хімічна зброя є різновидом зброї масового ураження людей, насамперед особового складу збройних сил супротивника. Її вражаюча дія ґрунтується на використанні бойових отруйних (токсичних) хімічних речовин (ОР), які відповідають визначеним технічним вимогам, мають певні фізико-хімічні та надзвичайно токсичні властивості, що забезпечують найбільшу бойову ефективність за використання засобів їх застосування та доставляння до цілі. Застосовують ОР в крапельно-рідинному стані, у вигляді газу (пари) та аерозолю (туману, диму).

ОР заражають повітря, одяг, техніку й місцевість, споруди, воду та продукти харчування та проникають в організм людини через органи дихання — інгаляційним шляхом, шкірні покриви й слизові оболонки — шкірно-резорбтивна дія (проникають через шкіру, поверхні ран і опіків та всмоктуються в кров і поширюються в організмі), шлунково-кишковий тракт (у разі вживання заражених продуктів і води). Вони вибірково уражають людей і тварин, але не знищують матеріальні цінності, для ліквідації важких екологічних та генетичних наслідків потрібний тривалий період часу. Засобами їх застосування та доставки до цілі можуть бути снаряди, міни, бойові частини ракет, авіаційні бомби, виливні авіаційні прилади, термічні й механічні генератори аерозолів, димові шашки, гранати тощо. Хімічну зброю зберігають у спеціально обладнаних сховищах під особливим контролем.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Офіційний портал КМДА - Головна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сильнодіючими

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
київська міська державна адміністрація

# data[].attributes.attachment_link.title
Що робити при при ураженні сильнодіючими отруйними речовинами?

# data[].attributes.attachment_link.description
Що робити при при ураженні сильнодіючими отруйними речовинами? :: Перша долікарська допомога :: Лікарні та медицина :: Офіційний портал КМДА - Головна

# data[].attributes.attachment_caption
Алготирм надання домедичної допомоги при раптовій зупинці серця.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема :Основнi реанiмацiйнi заходи https://youtu.be/COxYo2n3mnQ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ГУ ДСНС у Львівській області

# data[].attributes.attachment_link.title
Алготирм надання домедичної допомоги при раптовій зупинці серця.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Надання домедичної допомоги при радiацiйних ураженнях

При наданні першої медичної допомоги жертвам радіаційних заражень необхідно враховувати, що на зараженій території не можна вживати їжу, воду із заражених джерел, торкатися до зараженим радіаційними речовинами предметів. Тому перш за все слід визначити порядок приготування їжі та очищення води на заражених територіях (або організувати доставку з незаражених джерел) з урахуванням рівня зараження місцевості і ситуації, що склалася.

Перша медична допомога жертвам радіаційного зараження повинна надаватися в умовах максимального зменшення шкідливих впливів. Для цього постраждалих транспортують в незаражену місцевість або в спеціальні притулки.

Спочатку необхідно провести певні дії, що дозволяють зберегти життя потерпілому. Насамперед, потрібно організувати санітарну обробку і часткову дезактивацію його одягу та взуття для запобігання шкідливого впливу на шкірний покрив і слизові оболонки. Для цього обмивають водою і обтирають вологими тампонами відкриті ділянки шкіри постраждалого, промивають очі, попестити рот. При дезактивації одягу і взуття необхідно використовувати засоби індивідуального захисту для запобігання шкідливих впливів радіоактивних речовин на потерпілого. Також необхідно запобігти попаданню зараженого пилу на інших людей.

При необхідності проводять промивання шлунка постраждалого, застосовують абсорбуючі засоби (активоване вугілля та ін.)

Медична профілактика радіаційних уражень проводиться радіозахисними засобами, наявними в індивідуальній аптечці.

Аптечка індивідуальна (АІ-2) містить набір медичних засобів, призначених для особистої профілактики поразок радіоактивними, отруйними речовинами і бактеріальними засобами. При радіаційних заражених використовуються наступні лікарські препарати, що містяться в АІ-2:

I гніздо - шприц-тюбик з протибольовими засобом;

III гніздо - противобактериальное засіб № 2 (в довгастому пеналі), всього 15 таблеток, які приймають після радіаційного опромінення при шлунково-кишкових розладах: 7 таблеток на прийом в першу добу і по 4 таблетки на прийом щодня протягом наступних двох діб. Препарат приймається для профілактики інфекційних ускладнень, які можуть виникнути у зв'язку з ослабленням захисних властивостей опроміненого організму;

IV гніздо - радиозащитное засіб № 1 (рожеві пенали з білою кришкою), всього 12 таблеток. Приймають одночасно 6 таблеток за 30-60 хв до початку опромінення за сигналом оповіщення цивільної оборони з метою профілактики радіаційного ураження; потім 6 таблеток через 4-5 год при знаходженні на території, зараженої радіоактивними речовинами;

VI гніздо - радиозащитное засіб № 2 (білий пенал), всього 10 таблеток. Приймають по 1 таблетці щодня протягом 10 днів при вживанні заражених продуктів;

VII гніздо-протиблювотний засіб (блакитний пенал), всього 5 таблеток. Використовують по 1 таблетці при контузіях та первинної променевої реакції з метою попередження блювання.
Для дітей, які не досягли віку 8 років, беруть одну четверту частину зазначеної дози, для дітей від 8 до 15 років - половину дози.

Розподіл медичних препаратів та інструкція з їх застосування додаються до індивідуальної аптечці.

# data[].attributes.attachment_link.description
Completing the CAPTCHA proves you are a human and gives you temporary access to the web property.

# data[].attributes.attachment_caption
Медичні засоби захисту при хімічних та радіаційних ураженнях. Реферат

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Медична профiлактика: застосування радiозахисних препаратiв.
Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції

Первинна променева реакція виявляється вже в перші хвилини після опромінення внаслідок утворення токсичних продуктів, які викликають подразнення інтерорецепторів та прямого пошкоджуючого впливу іонізуючого випромінювання на структурні елементи нервових клітин, що спричиняє нейроендокринні пошкодження. Клінічними проявами первинної реакції на опромінення є блювання, головний біль, слабкість, м'язовий тремор, порушення координації рухів, гіпертонія та ін.

Після опромінення в дозі 50 Гр і більше через 2-5 хв. розвивається на період 20-30 хв. стан ранньої минаючої недієздатності (РПН), який характеризується втратою свідомості, адинамією, можливо, симптомом діареї. Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції призначені для підтримки бойової здатності особового складу та полегшення організації і проведення лікувально-евакуаційних заходів. Табельними засобами є діметкарб, діметпрамід, сіднокарб, діксафен.Медичні засоби протихімічного захисту

Серед медичних засобів протихімічного захисту особливе місце посідають антидоти (протиотрути).

Антидоти - це лікарські засоби або спеціальні рецептури, які запобігають або усувають основні ознаки інтоксикації завдяки фізичним чи хімічним перетворенням при безпосередній взаємодії з отрутою або внаслідок антагонізму з отрутою в дії на біомішені (рецептори, ферменти) та фізіологічні системи.

Залежно від застосування антидоти поділяються на профілактичні та лікувальні.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції
Первинна променева реакція виявляється вже в перші хвилини після опромінення внаслідок утворення токсичних продуктів, які викликають подразнення інтерорецепторів та прямого пошкоджуючого впливу іонізуючого випромінювання на структурні елементи нервових клітин, що спричиняє нейроендокринні пошкодження. Клінічними проявами первинної реакції на опромінення є блювання, головний біль, слабкість, м'язовий тремор, порушення координації рухів, гіпертонія та ін.

Після опромінення в дозі 50 Гр і більше через 2-5 хв. розвивається на період 20-30 хв. стан ранньої минаючої недієздатності (РПН), який характеризується втратою свідомості, адинамією, можливо, симптомом діареї. Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції призначені для підтримки бойової здатності особового складу та полегшення організації і проведення лікувально-евакуаційних заходів. Табельними засобами є діметкарб, діметпрамід, сіднокарб, діксафен.

Для профілактики і лікування радіаційних уражень прийнято комплексну поліфункціональну схему. За своєю ефективністю та цільовою направленістю препарати, які ввійшли до цієї схеми, не мають аналогів в іноземних арміях. На фоні застосування РПД-77 використовують Б-190 і цистамін за схемою: при ядерних вибухах або за 10 хв. до входу в зону радіоактивного ураження перорально приймають 3 табл. Б-190 і 6 табл. РС-1; - через 5 год. після першого прийому - 3 табл. Б-190; - через 6 год. знову 3 табл. Б-190 і 6 табл. РС-1 і т. д. до виходу із зони ураження (до 2 діб). Таке комплексне застосування препаратів зменшує кількість уражених при опроміненні в мінімально смертельній дозі до 90%. У схемі використовуються також диметкарб та діксафен.
Медичні засоби протихімічного захисту
Серед медичних засобів протихімічного захисту особливе місце посідають антидоти (протиотрути).

Антидоти - це лікарські засоби або спеціальні рецептури, які запобігають або усувають основні ознаки інтоксикації завдяки фізичним чи хімічним перетворенням при безпосередній взаємодії з отрутою або внаслідок антагонізму з отрутою в дії на біомішені (рецептори, ферменти) та фізіологічні системи.

Залежно від застосування антидоти поділяються на профілактичні та лікувальні.

За механізмом захисної дії та токсикокінетичними особливостями дії ОР та отрут антидотні речовини можуть бути поділені на такі групи:

I. Засоби запобігання доступу отрути в організм (антидоти місцевої дії). Ці антидоти використовуються у першу чергу. Cеред них можна виділити дві підгрупи.

1. Неспецифічні засоби фізико-хімічної дії - розчинники і сорбенти, використання цієї групи засобів засновано на фізичних принципах: розчинність, сорбція та наступне видалення.

2. Специфічні засоби хімічної дії, які вступають у хімічну реакцію з отрутою з утворенням нетоксичних продуктів. Механізм взаємодії - нейтралізація, окислення, відновлення, зв'язування. Це компоненти рецептури розчину ІПП, комплексоутворюючі речовини: унітіол, дикаптол, гіпосульфіт Na, амінополікарбонові, амінополіфосфорні кислоти (ЕДТА, ДТПА та ін.).
II. Засоби, які змінюють швидкість біотрансформації та "втрату" отрути в крові та тканинах на шляху до біомішеней. Ці засоби можна поділити на п'ять підгруп:
1. Безпосередньо взаємодіючі з отрутою з утворенням нетоксичних продуктів. Прикладом можуть бути: кетони та альдегіди (глюкоза), унітіол.

2. Речовини (тіосульфат натрію), які підлягають ферментативним перетворенням в організмі ("знешкоджуючий синтез") з наступною безпосередньою взаємодією метаболіту з ОР з утворенням нетоксичних продуктів.

3. Речовини (амілнітрит та антиціан), які сприяють утворенню в організмі з'єднань, які мають підвищену спорідненість до отрут, та, тим самим, зв'язуючи їх.

4. Активатори або інгібітори ферментів, метаболізуючих отрути (бензонал, спіроналактон, фенобарбітал, антиоксиданти: метіонін, цистеїн).

5. Речовини, які конкурентно взаємодіють з метаболізуючими отруту ферментами і, тим самим, запобігають "летальному синтезу" (етиловий спирт).
III. Антидоти, засновані на принципах фізіологічного (функціонального) антагонізму.
До антидотів цієї групи належать речовини, які викликають фізіологічні (фармакологічні) ефекти, протилежні тим, які виникають при дії ОР (отрути). Так, при перезбудженні холінергічних відділів нервової системи використовуються холінолітики, в часності, атропін, при збудженні центральної нервової системи - нейролептики та транквілізатори та ін.
Можна виділити три підгрупи подібних речовин.
1. Антидоти, які взаємодіють з тими ж біомишенями, з якими реагують ОР (отрута), яка має до біомішеней більш виражену спорідненість - конкурентний вид фізіологічного (фармакологічного) антагонізма та ін. (М-холінолітики).

2. Антидоти, дія яких основана на незалежному (непрямому) виді антоганізму по відношенню до ОР (отрути), тобто коли дія отрути та антидота направлена на різні біомішені, але при цьому спостерігаються протилежні фізіологічні (фармакологічні) ефекти. Прикладами є протисудомні засоби, які використовуються при ураженнях різними судомними діями, в тому числі ФОС.

3. Антидоти, дія яких основана на неконкурентному виді антагонізму по відношенню до ОР (отрути) (пирідоксин, ефективний при профілактиці уражень фосфорорганічними з'єднаннями).
IV. Речовини, які запобігають взаємодії отрути з біомішенями або реактивують біомішені.
Це одне з самих радикальних засобів антидотної профілактики та терапії при ураження ОР (отрутами). Антидоти цієї групи використовуються з обліком механізмів токсичної дії ОР, Тут можна виділити наступні підгрупи.

1. Речовини, які утворюються з активними центрами біомішеней зворотні комплекси, які запобігають взаємодії ОР з біомішенями. Як правило, данні речовини являються зворотними конкурентними інгібіторами ферментів. Наприклад, зворотні інгібітори холінестераз (аміностигмін, галантамін, прозерин та ін..) захищають активні центри холенестераз від взаємодії з ФОС.

2. Речовини, які безпосередньо реактивують активні центри біомішеней (ферментів), інгібованих ОР. До них належать: реактиватори холінестераз, інгібованих ФОС (дипіроксим), реактиватори пируватоксидази, інгібованої люїзитом (унітіол), та інші.

3. Реактиватори "непрямої" дії.

При їх використанні реактивація інгібованого ферменту відбувається в результаті взаємодії з ним антидота, а в наслідок непрямої дії антидота. Це має місце, наприклад, при використанні метгемоглобінутворювачів (амілнітрит, антиціан) при отруєнні ціанідами. Утворення ціангемоглобіну в крові призводить до порушення рівноваги вмісту ціаніона в тканинах і крові в сторону останньої і, тим самим, до звільнення цитохромоксидази від молекул отрут і відновленню її функцій.
V. Речовини, які замінюють пошкоджені біоструктури або які були втрачені під дією отрути.
До речовин замінюючого типу, які відвертають отруту від біомішені до своєї структури, відносяться холінестераза, протеолітичні ферменти (химотрипсин, трипсин), які використовуються при інтоксикації фосфорорганічними з'єднаннями; цитохром С, який використовується при інтоксикації оксид вуглецю; пирідоксин, ефективний при отруєнні блокаторами пиридоксалевих ферментів (гідрозином, сірковуглецем). Крім того, речовини цієї групи заміщують недолік в організмі тієї речовини, дефіцит якого виник в результаті токсичної дії отрут.
VI. Імуноантидоти.
Дані засоби працюють за принципом імунохімічної детоксикації, заснованої на тому, що в тканинах організму, завжди виробляються антитіла (білки), специфічні до антигенів. Концентрація цих антитіл в крові та тканинах організму ("напруження" імунітету), ступінь подібності антитіл до антигену й визначає ефективність імунного захисту.

Імуноантидоти високомолекулярних токсинів - анатоксини.

Б. Імуноантидоти низькомолекулярних токсинів, що являють собою комплекси токсину з макроносієм, який має антигенні ознаки (антитіла до морфіну, барбітуратів, ФОС).

Неважко помітити, що ряд антидотів володіє багатостороннім механізмом дії. Так, наприклад, унітіол, з одного боку, безпосередньо взаємодіє з люїзитом, з іншого - реактивує, інгібовані люїзитом, тіолові ферменти вчасності, піруватоксидазу. Деякі реактиватори холінестерази окрім того, що вони відновлюють активність пригніченої ФОС холінестерази, мають таку ж дію на н-холінорецептори (гангліоблокуючою дією), що сприяє зніманню судом та ін.

В антидотних рецептурах, поряд з основними антидотами, часто використовуються також "коректори" - лікарські засоби, які використовують для підвищення ефективності рецептур та усування побічних ефектів від дії антидотів.

Деякі автори виділяють, так звані, "симптоматичні" антидоти.
Так в фармакотерапії уражень ОР широко використовуються:

різні групи нейротропних лікарських засобів (нейролептики, транквілізатори, ноотропи, ГАМК-ергічні, протисудомні, анальгетики);

препарати різних фармакологічних груп, які володіють антиоксидатним, антигипоксичним, адаптогенними ефектами;

засоби, які впливають на обмін речовин (гормони та їх аналоги, вітаміни, ферментні препарати);

препарати, які впливають на згортання крові, плазмозамінюючі розчини;

засоби, які використовують для корекції кислотно-лужної та іонної рівноваги в організмі та ін.

В цілях реабілітації після впливу ОР, особливо вищої нервової діяльності, перспективно використання актопротекторів та психоенергизаторів, тобто препаратів, первинно активизуючих енергетичний та пластичний обмін, мозку, та за рахунок цього підвищуючих резерви, рівень функціонування та адаптацію організму в цілому й центральної нервової системи.

На наш погляд, виділення групи "симптоматичних" антидотів декілька передчасно, так як приведені вище в якості прикладів лікарські засоби не відповідають в повній мірі сучасному, хоча й не до кінця установленому визначенню поняття "антидоти", та й механізм їх лікувальної дії при ураженнях ОР та отрутами з'ясовано ще недостатньо.

У відповідності із специфічністю дії антидоти класифікуються по групам в залежності від відношення до певних груп ОР: антидоти ФОС, антидоти миш'якоутримуючих ОР та ін.

Необхідно зауважити, що деякі з антидотів, які використовуються, мають кілька механізмів дії.
Література

1. Військова токсикологія, радіологія та медичний захист: Підручник / За ред. Ю. М. Скалецького, І. Р. Мисули. - Тернопіль: Укрмедкнига, 2003. - С. 165-171, 199-215, 312-329.

2. Медичні аспекти хімічної зброї: Навчальний посібник для слухачів УВМА та студентів вищих медичних навчальних закладів. - К.: УВМА, 2003. - С. 30-36, 78 - 86.

3. Каракчиев Н. И. Токсикология ОВ и защита от ядерного и химического оружия. - Ташкент: Медицина, 1978. - С. 318-321, 359-365, 406-418.

4. Защита от оружия массового поражения: Справочник / Под ред. В. В. Мясникова. - М.: Воениздат, 1984. - С. 135-139, 181-327.

5. Военная токсикология, радиология и медицинская защита: Учебник / Под ред. Н. В. Саватеева. - Л.: ВМА им. С. М. Кирова, 1987. - С. 284-296, 304-308.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
медичні засоби захисту

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
радіаційних ураженнях

# data[].attributes.attachment_link.title
Медичні засоби захисту при хімічних та радіаційних ураженнях. Реферат

# data[].attributes.attachment_link.description
Засоби попередження та припинення первинної променевої реакції Первинна променева реакція виявляється вже в перші хвилини після опромінення внаслідок утворення токсичних продуктів, які викликають подразнення інтерорецепторів та прямого пошкоджуючого впливу іонізуючого випромінювання на структурні елементи нервових клітин, що спричиняє нейроендокринні пошкодження. Клінічними проявами первинної реакції на опромінення є блювання, головний біль, слабкість, м'язовий тремор, порушення координації рухів, гіпертонія та ін.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Дезiнфекцiйнi засоби.

При проведенні дезінфекції використовують три основні методи: фізичний, хімічний та комбінований, за якого фізичні і хімічні методи знезаражування застосуються одночасно (наприклад, прання білизни в гарячій воді з милом).

Фізичні методи дезінфекції проводять за допомогою механічних, термічних та променевих засобів.
Механічні засоби забезпечують видалення, але не знищення мікроорганізмів. Це чищення, протирання, миття, прання, витрушування, підмітання, провітрювання. При використовуванні пилотягів видаляється до 98 % мікроорганізмів. Вентиляція ефективна досить, коли її тривалість не менша, ніж 30–60 хв.
Термічні засоби ґрунтуються на застосуванні високих та низьких температур, а саме: гаряче повітря, водяна пара, кип'ятіння, пастеризація, спалювання, пропалювання, заморожування, висушування. Прасування білизни є дезінфікуючим засобом, але він діє здебільшого поверхнево. Замороження не спричинює загибелі мікроорганізмів, а приводить із часом до зменшення їх кількості. Висушування тривалий час приводить до загибелі великої кількості мікробів.
Променеві засоби знезаражування — це застосування сонячного світла, ультрафіолетових променів, радіоактивного випромінювання. Прямі сонячні промені згубно діють на багатьох збудників інфекційних захворювань. Проте цей метод залежить від пори року, погоди і він використовується, як допоміжний.
Ультрафіолетове опромінювання використовують для знезараження повітря в операційних, процедурних тощо. Для цього використовують бактерицидні лампи.
Радіоактивне випромінювання згубно діє на всі види мікроорганізмів та їх спори. Найчастіше іонізуючим випромінюванням у заводських умовах стерилізують інструмент для одноразового використання. В деяких випадках для дезінфекції використовують ультразвук.
Хімічні методи дезінфекції широко застосовують на практиці. В основі їх лежить використання різних хімічних речовин, які вбивають мікроорганізми. Хімічні речовини мають різну дію на мікроорганізми:
бактерицидну[джерело?] — здатність вбивати бактерії;
бактріостатичну — пригнічують їх життєдіяльність;
віруліцидну[джерело?] — здатність вбивати віруси;
фунгіцидну — здатність вбивати грибки;
Серед хімічних дезінфікуючих засобів розрізняють засоби м'якої дезінфекції, які використовують для антисептичної обробки шкіри рук, одягу, білизни і засоби сильної дезінфекції, які використовують для знезараження дуже забруднених матеріалів (випорожнень, взуття, туалетів тощо).
До хімічних дезінфікуючих засобів належать:
хлор і його сполуки (р-ни хлорного вапна, хлорамін….)
галогени (спиртйод, йодонат, розчин Люголя….)
окисники (перекис водню, перманганат калію….)

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Спецiальнi заходи знищення збудникiв iнфекцiйних захворювань.

Дезінфекція, дезінсекція, дератизація – заходи, скеровані на знищення збудників та переносників інфекційних хвороб: гризунів та комах. Користь цих заходів неможливо переоцінити, оскільки вони допомагають попередити виникнення інфекційних хвороб, таких як туберкульоз, вірусний гепатит, грибкові захворювання, лептоспіроз та інші, вирішити побутові проблеми та підвищити якість життя.

Дезінфекція – знищення чи видалення мікроорганізмів на різних об’єктах і в різних субстратах навколишнього середовища з метою переривання механізму передачі збудників інфекційних хвороб.

Дезінсекція – комплекс профілактичних і винищувальних заходів із знищення та врегулювання кількості комах (тарганів, мурашок, клопів, бліх, комарів, мух, вошей, молі, кліщів тощо), які мають епідеміологічне та санітарно-гігієнічне значення.

Дератиза́ція – комплекс санітарно-гігієнічних, інженерно-технічних і протиепідемічних заходів, які включають роботи з винищування та захисту від синантропних гризунів (у тому числі носіїв та розповсюджувачів інфекційних хвороб людини та тварин) у будівлях і спорудах населених пунктів, на транспорті та в навколишньому середовищі.

Своєчасно та грамотно проведені профілактичні та протиепідемічні заходи з дезінфекції, дезінсекції та дератизації дозволять Вама забезпечити належний санітарний та протиепідемічний стан об’єкта, попередити виникнення інфекційних хвороб, заощадити матеріальні витрати на локалізацію та ліквідацію наслідків шкоди, яка завдається інфекційними хворобами, гризунами та  комахами.

Для ефективності дезінсекції та дератизації винищувальні заходи необхідно поєднувати з профілактичними, спрямованими на створення несприятливих умов для розмноження комах та гризунів та неможливість їх проникнення в приміщення. Винищувальні заходи ґрунтуються на застосуванні хімічних методів боротьби.

# data[].attributes.body
Повідомте учням
Код доступу 3366647
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=3366647

До 22:00

# data[].attributes.attachment_caption
Хвороби шлунково-кишкового тракту та їх запобігання

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Ознайомлення з перебiгом гострих захворювань органiв травлення
https://youtu.be/ovV_FuyguH0

# data[].attributes.attachment_link.title
Хвороби шлунково-кишкового тракту та їх запобігання

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : практичне оволодiвання засобами догляду за пораненими i лежачими хворими.

Дуже важливим є забезпечення особистої гігієни важкохворих. .

Складним питанням є харчування важкохворих. Якщо хворий у змозі їсти самостійно, медична сестра допомагає йому в цьому, якщо такої можливості немає, застосовують штучне годування. Для боротьби з закрепом призначають фруктові соки, свіжий кефір, овочеві та фруктові пюре. їжа має бути легкозасвоюваною, напіврідкою, багатою на вітаміни.Умивання важкохворих.

Вмивання важкохворого проводять не рідше Двох разів на добу, а при потребі й частіше. Обличчя протирають м’якою губкою або ватним тампоном чи м’яким рушником, змоченим теплою водою. Потім обличчя витирають сухим рушником.

Миття рук у важкохворих.

Руки у важкохворого миють не рідше трьох разів на добу, а при потребі й частіше. Для цього біля хворого ставлять миску, набирають у глечик теплої води і ллють її на руки хворого. Якщо хворий у змозі милити руки, то він це робить і змиває мило самостійно. Нерухомому хворому милить руки, та змиває мило правою рукою, а лівою рукою поливає руки хворого з глечика сама медична сестра.

Миття ніг у важкохворих

Хворі, які самостійно ходять, щовечора миють ноги з милом, у важкохворих це робить медична сестра Вона відгортає нижній кінець матраца, на сітку ліжка ставлять миску з теплою водою і занурює в неї ноги хворого. Намиленою губкою ретельно протирає І між фалангові проміжки, миє з милом інші ділянки ніг (до середини гомілки), сухим рушником витирає спочатку між фалангові проміжки, а потім усю поверхню ніг. При наявності грибкових уражень шкіри ніг ці місця протирають будь-якою протигрибковою маззю або розчином.

Догляд за волоссям у важкохворих.

При поганому догляді за волоссям, особливо у важкохворих, воно жирніє, з’являється лупа, можуть утворюватися ковтуни.

Розчісування хворого. Якщо хворий не в змозі самостійно розчісуватися, це повинна робити медична сестра двічі на день. У кожного хворого має бути свій гребінець. Коротке волосся розчісують від голови до його кінців, довге волосся розчісують поступово від його кінців до початку.

Миття волосся. Якщо волосся жирне, його миють один раз на тиждень, якщо волосся нормальне та сухе — один раз на 10—14 днів. Якщо хворий блював і забруднив волосся, його миють негайно або одразу ж після покращання .

Профілактика пролежнів та боротьба з ними.

У ослаблених, нерухомих хворих, особливо тих, які займають пасивне положення в ліжку (наприклад, у паралізованих), швидко виникають порушення живлення м’язів та шкіри. Утворюються пролежні (decubitus) —спочатку дистрофічні, а потім виразково-некротичні ураження шкіри, підшкірної основи, а іноді й скелетних м’язів.

Найчастіше пролежні виникають у тих місцях, де шар шкіри та підшкірної основи є найтоншим і де близько розташовані кісткові виступи: на потилиці, лопатках, крижах, гомілках, ліктях, п’ятах.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Вимiрювання артерiального тиску й температури тiла.

ЯК ВИМІРЮВАТИ ТЕМПЕРАТУРУ

На різних ділянках тіла температура шкіри неоднакова, до того ж вона на 1 ° нижче, ніж температура відповідних внутрішніх органів (наприклад, на ступні складає всього близько 20 ° С). У спортивній медицині навіть існує таке поняття, як середньозважена температура шкіри (СВТК), яка вимірюється у п'яти точках.

Найпоширеніший "домашній" спосіб, що дозволяє дізнатися температуру, - це поставити градусник під пахву. Але він дає найменш точні показники. Вимірювання температури в роті також загрожує невеликою похибкою залежно від прийнятої перед цим холодної або гарячої їжі. Тому краще ставити термометр у вухо або пряму кишку. До речі, у всіх випадках, крім першого, вам знадобиться не ртутний, а електронний градусник.

Якщо термометра під рукою не виявилося, найкраще визначати температуру дотиком до чола губами або тильною стороною долоні. Точність цього народного способу залежить від вашої чутливості і досвіду. І все-таки він надійніший, ніж діагностика по пульсу. Лікарів, які володіють цим унікальним методом визначення температури  практично немає. Трохи їх і в Китаї - на батьківщині пульсотерапія.

Що таке артеріальний тиск?

Артеріальний тиск - це тиск крові у великих артеріях людини. Розрізняють два показники артеріального тиску:

? Систолічний (верхнє) артеріальний тиск - це рівень тиску крові в момент максимального скорочення серця.

? Діастолічний (нижній) артеріальний тиск - це рівень тиску крові в момент максимального розслаблення серця.

Артеріальний тиск вимірюється в міліметрах ртутного стовпа
для вимірювання артеріального тиску дуже простий прилад, що складається з механічного манометра, манжети з грушею і фонендоскопа. Осциллометричний метод Це метод, при якому використовуються електронні прилади. Він заснований на реєстрації приладом пульсацій тиску повітря, що виникають у манжеті при проходженні крові через здавлений ділянку артерії. Частота серцевих скорочень (ЧСС) - число електричних збуджень міокарда, що веде до подальшого скорочення серцевого м'яза.
Виражається цілим числом за 1 хвилину.

# data[].attributes.attachment_caption
Догляд за хворими і. Догляд за хворими і його значення в лікувальному процесі.

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Особливостi огляду та гiгiэни хворих i важкопоранених.

Загальний догляд включає заходи, які проводяться з метою створення оптимальних умов лікування хворого незалежно від специфіки захворювання. Спеціальний догляд передбачає такі заходи, які мають свої специфічні особливості і виконуються з урахуванням діагнозу захворювання та індивідуальних проявів його перебігу.

Комплекс заходів їз загального догляду за хворими включає такі елементи:

- дотримання особистої гігієни, гігієни одягу та постелі; профілактика

пролежнів, внутрішньолікарняних простудних захворювань;

- забезпечення санітарно-гігєнічного утримання палати або кімнати,

створення в них сприятливих мікрокліматичних умов, турбота про своєчасне забезпечення хворого необхідними предметами догляду;

+- виконання призначень лікаря (застосування банок, гірчичників, компресів, годування тяжкохворих, вимірювання температури, артеріального тиску, дослідження пульсу, проведення ін’єкцій);

- надання першої медичної допомоги при невідкладних чи екстремальних

організму (непритомність, колапс, кровотеча, напади задухи, біль різної локалізації);

- виконання відносно простих лікувальних і діагностичних маніпуляцій і

процедур: промивання шлунку, користування підкладним судном, сечоприймачем, грілкою, міхуром з льодом, застосування очисної і сифонної клізм, профілактика пролежнів.

https://studfile.net/preview/5462308/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Догляд за хворими - гіпургія - це комплекс заходів, що спрямовані на створення сприятливих умов для успішного лікування хворих, а також полегшення їх стану і задовлення основних фізіологічних потреб організму. Догляд включає надання допомоги хворому в забеспеченні фізіологічних потреб організму в їжі, воді, фізичній активності, фізіологічних відправленнях, у поліпшенні самопочуття при патологічних станах, зокрема, при нудоті, блюванні, нападах задухи, запамороченні, різноманітних больових відчуттях тощо. Догляд передбачає створення для хворого спокійної моральної атмосфери, сприятливих побутових і гігієнічних умов (оптимальна температура, достатні освітлення і провітрювання приміщення, зручна та чиста постіль, необхідний мінімум предметів особистої гігієни); проведення різноманітних лікувальних процедур (постановка банок, накладання гірчичників, проведення ін'єкцій); проведення діагностичних маніпуляцій (збирання сечі, калу, шлункового вмісту); профілактика ускладнень, що можуть виникнути при незадовільному догляді за важкохворими (пролежні, гіпостатична пневмонія тощо).

Загальновідомо, що заходи догляду за хворими мають часто вирішальне значення в успішному лікуванні хворих і в усьому процесі їх одужання. Без перебільшення можна ствержувати, що раціонально організований догляд, насамперед у тяжкохворих, найчастіше вирішує характер перебігу недуги.Так, наприклад за допомогою різних реанімаційних заходів можна вивести хворого їз стану клінічної смерті, провести технічно складну операцію, але внаслідок порушення елементарних вимог режиму і невиконання заходів догляду, при незадовільному гігієнічному утриманні, малорухливому стані у ліжку хворий може загинути через різноманітні ускладнення (пролежні, запалення легень).

Догляд за хворими відіграє важливу профілактичну роль у розвитку деяких захворювань та їх ускладнень. Так, своєчасно і правильно проведені заходи по догляду за шкірою або, наприклад, за слизовою оболонкою порожнини рота здатні стримати розвиток трофічних або інфекційних уражень тканин, запальних захворювань ротової порожнини і шлунково-кишкового тракту. Таким чином, поняття "лікування" та "догляд за хворим" розмежовувати на варто, бо вони доповнюють одне одного і спрямовані до однієї мети.

Успішне оволодіння курсом догляду за хворими потрібне не тільки медичному працівникові, а й будь-якому пересічному громадянину. Сучасній прогресивній людині необхідно володіти знаннями про анатомію та фізіологію власного організму, найпростіші мехінізми розвитку патологічного процесу в організмі, його перебіг, можливі ускладнення, дію тієї чи іншої лікувальної процедури (банки, п'явки, ванни, клізми), особливості особистої гігієни хворого, а також володіти такими вміннями:

визначати найпростіші фізіологічні показники, що свідчать про стан роботи життєвоважливих систем організму (пульс, артеріальний тиск, частоту дихання, температуру тощо);

виявляти патологічні ознаки тієї чи іншої хвороби (задишку, набряки, раптову блідість, порушення дихання та серцевої діяльності, зміни сечовиділення);

виконувати найпростіші медичні маніпуляції: змінити натільну та постільну білизну, подати судно, поставити банки, зробити ін'єкцію;

У залежності від характеру захворюваня і особливості заходів, догляд поділяється на загальний і спеціальний..Загальний догляд включає заходи, які проводяться з метою створення оптимальних умов лікування хворого незалежно від специфіки захворювання. Спеціальний догляд передбачає такі заходи, які мають свої специфічні особливості і виконуються з урахуванням діагнозу захворювання та індивідуальних проявів його перебігу.

Комплекс заходів їз загального догляду за хворими включає такі елементи:

- дотримання особистої гігієни, гігієни одягу та постелі; профілактика

пролежнів, внутрішньолікарняних простудних захворювань;

- забезпечення санітарно-гігєнічного утримання палати або кімнати,

створення в них сприятливих мікрокліматичних умов, турбота про своєчасне забезпечення хворого необхідними предметами догляду;

- виконання призначень лікаря (застосування банок, гірчичників, компресів, годування тяжкохворих, вимірювання температури, артеріального тиску, дослідження пульсу, проведення ін'єкцій);

- надання першої медичної допомоги при невідкладних чи екстремальних

організму (непритомність, колапс, кровотеча, напади задухи, біль різної локалізації);

- виконання відносно простих лікувальних і діагностичних маніпуляцій і

процедур: промивання шлунку, користування підкладним судном, сечоприймачем, грілкою, міхуром з льодом, застосування очисної і сифонної клізм, профілактика пролежнів.
Амбулаторні заклади
В процесі догляду за хворою людиною, той, хто доглядає повинен знати основні вимоги медичної естетики. Необхідно дотримуватись охайності в одязі, дотримуватись правил особистої гігієни. Слід пам'ятати, що надмірне застосування косметичних засобів і парфумів здатне негативно відобразитись на етичній атмосфері спілкування з хворими. Перед кожною маніпуляцією, годуванням важкохворого слід рнтнльно вимити руки з милом. Деякі процедури (клізми, промивання шлунка тощо) слід робити в гумовиз рукавичках.

Для надання медичної допомоги населенню існує широка сітка лікувально-профілактичних установ амбулаторно-поліклінічного і стаціонарного типу.

У містах та районних центрах до них належать такі.

1. Поліклініка. Це велика медична установа, до функцій якої входить: прийом хворих лікарями різних фахів - терапевтами, хірургами, гінекологами, невропатологами тощо, обслуговування хворих на дому, обстеження хворих в різних діагностичних кабінетах (ендоскопічний, рентгенологічний), надання різних видів медичної допомоги та виконання лікувальних процедур, лікування та спостереження за хворими в денних стаціонарах.

2. Амбулаторія. Це лікувально-профілактичний заклад, який функціонує на підприємстві. На відміну від поліклініки в амбулаторії відсутнє діагностичне відділення, хворих там зазвичай обслуговують 2-5 лікарів.

3. Диспансер. Це лікувалньно-профілактичний заклад, що обслуговує хворих з певними захворюваннями (ревматизм, туберкульоз, психічні розлади, хвороби ендокринної системи тощо).
Стаціонарні заклади
4. Станції "швидкої допомоги". Надають допомогу хворим удома, за місцем роботи або на місці виникнення травми чи гострого захворювання. На станціях швидкої допомоги працюють різні бригади: загальнотерапевтичні та спеціалізовані (педіатричні, протишокові, кардіобригади та ін.).

5. Консультативно-діагностичні центри. Заклади, які оснащені найсучаснішим діагностичним обладнанням.

1. Госпіталь. Це лікувально-діагностична установа, що призначена для лікування військовослужбовців.

2. Санаторій. Це установи, що призначені для реабілітації хворих, переважно на різні хронічні захворювання, за допомогою різних природних чинників (клімату, грязей, мінеральних вод) у поєднанні з дієтотерапією, лікувальною фізкультурою, фізіотерапією тощо.

1. Лікарня. Заклади, де хворі лікуються і обстежуються упродовж тривалого часу.

Клініка (від гр. kline - ліжко). Це великий спеціалізований лікувально-профілактичний заклад, який зазвичай входить до складу науково-дослідного інституту чи навчального закладу, де лікування хворих поєднується з педагогічною та науково-дослідною роботою.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
лікувальному

# data[].attributes.attachment_link.title
Догляд за хворими і. Догляд за хворими і його значення в лікувальному процесі.

# data[].attributes.attachment_link.description
Догляд за хворими - гіпургія - це комплекс заходів, що спрямовані на створення сприятливих умов для успішного лікування хворих, а також полегшення їх стану і задовлення основних фізіологічних потреб організму. Догляд включає надання допомоги хворому в забеспеченні фізіологічних потреб організму в їжі, воді, фізичній активності, фізіологічних відправленнях, у поліпшенні самопочуття при патологічних станах, зокрема, при нудоті, блюванні, нападах задухи, запамороченні, різноманітних больових відчуттях тощо.

# data[].attributes.attachment_caption
Знезаражуючі речовини і розчини

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Знезаражуючi речовини та розчини.
Санiтарна обробка. Порядок та способи проведення.

Повна санітарна обробка — це знезаражування тіла людини із заміною білизни й одягу. Мета обробки — повне знезаражування від радіоактивних, хімічних речовин і біологічних засобів тіла і слизових оболонок, одягу, взуття, 313. її проводять особовому складу ЦЗ і населенню після виходу із зон зараження, забруднення РР і осередків ураження служба санітарної обробки ЦЗ силами формувань об'єкта, які розгортають стаціонарні обмивальні пункти або обмивальні майданчики, розділені на "брудну" і "чисту" половину.Часткова санітарна обробка — це механічне очищення й обробка відкритих ділянок шкіри, зовнішньої поверхні одягу, взуття, 313 або обробка за допомогою індивідуальних протихімічних пакетів.
https://pidru4niki.com/10650913/bzhd/znezarazhuyuchi_rechovini_rozchini

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розчин для дезактивації готується на основі порошку СФ-2У (СФ-2) шляхом розчинення останнього у воді з розрахунку отримання 0,15 %-го розчину (на 20 л бідон (каністру) - 30 г, на 100 л бочку - 150 г, на цистерну 6000 л - 9 кг).

Миючий порошок СФ-2У - однорідний дрібнодисперсний порошок від блідо- до темно-жовтого кольору, добре розчиняється у воді при температурі 10-15 °С, розфасовується в пакети масою 300, 500, 750 г.

Розчин для дегазаціїХЧ, це 5 %-й розчин гексахлормеламіну (ДТ-6) або 10 %-й розчин дихлораміну (ДГ-2 і ДТХ-2) у дихлоретані, призначається для дегазації Х-газів отруйних речовин типу іприт, і для дезінфекції. Температура замерзання розчину - -35 °С.

Розчин для дегазації № 2-ащ - водний розчин 2 % їдкого натрію, 5 % моноетаноламіну і 20 % аміаку; призначається для дегазації отруйних речовин типу зоман. Температура замерзання - -40 °С.

Розчин для дегазації № 2-бщ - водний розчин 10 % їдкого натру, 25 % моноетаноламіну; призначається для дегазації отруйних речовин типу зоман. Температура замерзання розчину - ЗО °С.

Якщо немає розчинів для дегазації № 2-ащ і № 2-бщ для дегазації приладів і техніки, заражених отруйними речовинами типу зоман, може використовуватися 20-25 %-й водний розчин аміаку або 5-10 %-й водний розчин їдкого натру.

Водна суспензія ДТС-ГК використовується в дегазаційних машинах і комплектах для дегазації приладів і техніки, які заражені Х-газами й іпритом.

Водні кашки ДТС-ГК і хлорного вапна використовуються для дегазації і дезінфекції металевих, гумових і дерев'яних виробів. Кашки готуються шляхом ретельного перемішування двох об'ємів

ДТС ГК або хлорного вапна з одним об'ємом води. Для дегазації отруйних речовин можуть використовуватись розчинники: дихлоретан, бензин, гас, дизельне паливо, спирт, а також 0,3 % -ві водні розчини миючих порошків СФ-2У, "Дон", "Ера** та ін. Усі вказані розчини не знищують отруйні речовини, а тільки сприяють змиванню їх із зараженої поверхні.

Речовини, які використовують для виготовлення розчинів ДЛЯ дегазації: гексахлормеланін, дихлорамін, їдкий натр, аміачна вода, моноеталноламін, ДТС-ГК, хлорне вапно.

Гексахлормеланін (ДТ-6) - кристалічний порошок білого або слабо-жовтого кольору із запахом хлору. Не розчиняється у воді, добре розчиняється в дихлоретані. Температура плавлення 125-135 °С.

Дихлораміни (ДТ-2, ДТХ-2) - білі або злегка жовтуваті порошки із запахом хлору. В сухому вигляді стійкі, у воді не розчиняються, добре розчиняються в дихлоретані.

Дихлоретан - летуча, безколірна або злегка жовтувата рідина із запахом спирту або хлороформу. Температура кипіння - +84 °С, температура замерзання--35 °С. У воді не розчиняється, при підпалювані горить. При потраплянні в організм людини викликає сильне отруєння або смерть, пари шкідливі при тривалому вдиханні. Дихлоретан використовується як розчинник речовин ДТ-6, ДГ-2, ДГХ-2 для дегазації.

Їдкий натр (каустична сода) - білі шматки або дрібні лусочки. На повітрі поглинає воду, зберігається в герметичній тарі. Добре розчиняється у воді. Концентровані розчини (більше 3-5 %) роз'їдають шкіру людини і руйнують тканини, взуття.

Аміачна вода - це 20-25 %-й розчин аміаку у воді. Вона викликає подразнення слизових оболонок очей і носа, на шкіру людини практично не діє. Температура замерзання аміачної води залежить від наявності в ній аміаку і становить для 8 % -го розчину - 10 °С, для 12 %-го розчину - 17, для 25 %-го розчину - 40 °С.

Моноеталоамін - в'язка рідина жовтого кольору, що має слабкий аміачний запах, не діє на шкіру людини. Технічний продукт має не менше 80 % головної речовини.

2/3 головна сіль гіпохлориту кальцію (ДТС-ГК) - це білий порошок із запахом хлору. У воді розчиняється помірно, в органічних розчинниках не розчиняється; потрапляючи на шкіру, може викликати подразнення. Під дією тепла, вологи і вуглекислоти повітря розпадається. Тому має зберігатися в герметичній тарі в прохолодному місці, закритому від прямих променів сонця.

Хлорне вапно - речовина білого або злегка жовтого кольору, подібна за властивостями до ДТС-ГК, від якої відрізняється меншою активністю для дегазації та дезінфекцією, у воді розчиняється погано, не розчиняється в органічних розчинниках, гігроскопічна.

Для дезінфекції приладів і техніки використовують розчини формальдегіду, фенолу та його похідні (крезол, лізол, нафтозол); розчин для дегазації № 1, № 2-ащ, № 2-бщ; суспензії і кашки ДТС ГК і хлорного вапна; водні розчини порошку СФ-2У (СФ-2).

Водні розчини миючих засобів мають слабку дію на хвороботворних мікробів і використовуються тільки для зниження засівання мікробами поверхонь і нейтралізації токсинів.

Для дезінфекції приладів і техніки, що заражені вегетативними формами мікробів, використовується 3-5 % -й розчин формальдегіду, 1 % -ва суспензія ДТС-ГК, 2 % -й розчин монохлораміну. Для дезінфекції приладів і техніки, що заражені споровими формами мікробів, найбільш ефективним є 17-20 %-й водний розчин формальдегіду (формаліну), що містить 10 % за масою монохлораміну (20 кг монохлораміну на 80 л води); суміш ретельно перемішується до повного розчинення монохлораміну. Потім перемішуються різні об'єми отриманого розчину і формаліну.

Формальдегід - безкольоровий задушливий газ, що розчиняється у воді. Використовується 35-40 % водний розчин формальдегіду, який називається формаліном.

Фенол - тверда речовина рожево-коричневого кольору, добре розчиняється у воді. У практиці частіше використовується зафарбована в рожевий колір рідка карболова кислота, що складається з 90 % фенолу і 10 % води.

Крезол - масляниста темно-бура рідина, слабко розчиняється у воді, добре розчиняється у кислотах і лугах; використовується у вигляді 3-5 %-х гарячих мильних крезолових розчинах.

Лізол - розчин крезолів у рідкому (калійному) милі, червоно-бура масляниста рідина, що добре розчиняється в воді, для дезінфекції приладів і техніки використовується 3-5 %-й водний розчин.

Нафтазол - суміш 65 % нафтенового мила, 35 % крезолу, що діє при дезінфекції і митті, як 5-10 %-й водний розчин використовується з тією же метою, що лізол.

Санітарна обробка є складовою частиною спеціальної обробки. Це комплекс ліквідації забруднення радіоактивними речовинами, зараження небезпечними (ОР і СДЯР) хімічними і біологічними засобами особового складу формувань ЦЗ і населення. Санітарна обробка поділяється на часткову і повну.

Часткова санітарна обробка - це механічне очищення й обробка відкритих ділянок шкіри, зовнішньої поверхні одягу, взуття, 313 або обробка за допомогою індивідуальних протихімічних пакетів.

Виконують її в осередку ураження під час проведення рятувальних і невідкладних робіт, вона є тимчасовим заходом.

Повна санітарна обробка - це знезаражування тіла людини із заміною білизни й одягу. Мета обробки - повне знезаражування від радіоактивних, хімічних речовин і біологічних засобів тіла і слизових оболонок, одягу, взуття, 313. її проводять особовому складу ЦЗ і населенню після виходу із зон зараження, забруднення РР і осередків ураження служба санітарної обробки ЦЗ силами формувань об'єкта, які розгортають стаціонарні обмивальні пункти або обмивальні майданчики, розділені на "брудну" і "чисту" половину.

Організація життєзабезпечення населення у разі загрози виникнення НС передбачає проведення заходів, розроблених органами державної влади, органами управління ЦЗ, адміністрацією підприємств, організацій завчасно, а також у разі надзвичайних ситуацій з метою створення умов для виживання населення, яке може опинитися в районах аварій, стихійних лих і осередках ураження.

Життєзабезпечення - це задоволення нормативного мінімуму життєвих потреб населення, яке потерпіло внаслідок надзвичайної ситуації, надання йому житлово-комунальних послуг і дотримання встановлених соціальних гарантій на період проведення рятувальних робіт.

Основними заходами життєзабезпечення є: організація бази харчування в районах лих та тимчасове розселення у безпечних районах на період рятувальних робіт; забезпечення населення одягом, взуттям та товарами першої необхідності; надання фінансової допомоги потерпілим; медичне обслуговування та санітарно-епідеміологічний нагляд у районах тимчасового розміщення.

Невиконання законних вимог посадових осіб спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади, до компетенції якого віднесено питання захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, тягне за собою накладання штрафу на посадових осіб від 10 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Те саме діяння, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від 20 до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (стаття 188-16 Кодексу України).

Під час великих стихійних лих, катастроф у людей виникають нервово-психічні розлади, психічні збудження, затьмарення свідомості.

Внаслідок землетрусу в Ташкенті в 1966 р. у 75 % населення було зареєстровано розгубленість і реакції страху, зниження цілеспрямованої діяльності, у 14 % постраждалих були гострі реактивні стани протягом доби, а у 11 % - тривалі реактивні збудження.

Таким чином великі стихійні лиха, катастрофи супроводжуються не тільки великими руйнуваннями, травмами, опіками, а й панікою, розгубленістю, що призводить до паралічу інстинкту самозбереження, що робить людей нездатними до самозахисту та надання допомоги постраждалим.

# data[].attributes.attachment_link.title
Знезаражуючі речовини і розчини

# data[].attributes.attachment_link.description
Розчин для дезактивації готується на основі порошку СФ-2У (СФ-2) шляхом розчинення останнього у воді з розрахунку отримання 0,15 %-го розчину (на 20 л бідон (каністру) - 30 г, на 100 л бочку - 150 г, на цистерну 6000 л - 9 кг).

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема : Характернi види рятувальних робiт. Органiзацiя i проведення рятувальних робiт.

Основна мета рятувальних та інших невідкладних робіт (РіНР): допомога та збереження життя постраждалим на всіх етапах проведення РіНР.

Одночасно з рятувальними роботами необхідно виконати інші невідкладні аварійні роботи. Наприклад, для того щоб підвезти людей і техніку, необхідно розчистити завалені проїзди, навести переправи, подати воду для гасіння пожеж тощо.

За організацію і проведення рятувальних та інших невідкладних робіт відповідає керівник ЦЗ об’єкта чи населеного пункту. Він особисто керує підпорядкованими формуваннями через служби ЦЗ (цивільного захисту).

Безпосередньо на місці проведення рятувальних робіт особовим складом керує командир формування. Він стежить за ходом роботи, за встановленим режимом роботи, за зміною обстановки, проведенням перегрупування чи перестановки сили і засобів на місці роботи, контролює дотримання заходів захисту і безпеки особового складу.

До невідкладних робіт належать: прокладання колонних шляхів і влаштування проїзду, проходів у завалах і зонах забруднення РР, зараження ОР і СДОР, локалізація і ліквідація аварій на газових, енергетичних, водопровідних, каналізаційних і технологічних мережах з метою створення умов для проведення рятувальних робіт: укріплення або обвалення пошкоджених і з загрозою обвалу конструкцій споруд на шляху руху формувань і в місцях роботи: ремонт і відновлення пошкоджених та зруйнованих ліній зв’язку і комунально-енергетичних мереж з метою забезпечення рятувальних робіт, потреб населення й особового складу формувань, які працюють у районах стихійного лиха, аварії чи осередку ураження, а також для протипожежних заходів.

Для ведення рятувальних та інших невідкладних робіт рішенням керівника ЦЗ створюються угруповання ЦЗ. Склад угруповання визначається з врахуванням сил і засобів, характеру й обсягу робіт, які треба виконати.

Рятувальні й невідкладні роботи неможливо провести в короткі строки без використання техніки. Для цього залучають різну техніку, яка є в господарстві або на об’єктах району. Наявну техніку залежно від виду робіт можна розділити на групи: екскаватори, трактори, бульдозери, крани, самоскиди, домкрати, лебідки – для розчищення завалів, піднімання і переміщення вантажів, конструкцій будівель і споруд; пневматичні машини – відбійні молотки, бурильні інструменти для подрібнення завалених конструкцій будівель, пробивання отворів, з метою надання повітря або виведення потерпілих; бензорізи, електро- і газозварювальні апарати для розрізання металевих конструкцій; авторемонтні майстерні, станції обслуговування, заправки паливом, агрегати для освітлення – для ремонту і обслуговування техніки, залученої для проведення рятувальних робіт; насоси, мотопили, пожежні машини, поливальні машини – для гасіння пожеж і відкачування води; автомобілі вантажні, автобуси, інші транспортні засоби, кінний транспорт – для евакуації потерпілих і тварин з небезпечної зони.

Успішне проведення рятувальних робіт досягається своєчасною організацією і безперервним веденням розвідки, добуванням достовірних даних на встановлений час; високою технічною, морально психологічною підготовкою, умінням ведення робіт, знанням і дотриманням правил безпеки під час проведення робіт особовим складом формувань ЦЗ; ефективним використанням машин і механізмів; знанням командирами формувань ділянок роботи, розміщення об’єктів, комунально-енергетичної мережі, розміщення захисних споруд, які працюють у районі лиха, осередку ураження, організацією чіткого зв’язку і управління силами та засобами.

Види і обсяги рятувальних та інших невідкладних робіт і способи їх ведення у районах стихійного лиха, виробничої аварії, осередку ураження і зараження залежать від характеру руйнувань, обставин, що склалися, і реальних можливостей їх використання.

Насамперед, потрібно організувати розвідку району лиха надзвичайної ситуації ланками розвідувальної групи, щоб у короткі строки з’ясувати характер і межі руйнування та пожеж, ступінь радіоактивного забруднення в різних районах, наявність ОР чи СДОР, уражених людей та їх стан, можливі шляхи введення рятувальних формувань з технікою і евакуації потерпілих, населення з небезпечної зони. За даними цієї розвідки необхідно чітко визначити першочергові роботи, їх обсяг, необхідні Інженерна розвідка повинна визначити завалені захисні споруди, будівлі, де знаходяться люди, сільськогосподарські тварини, місця й характер руйнувань на комунально-енергетичній мережі, черговість і обсяг невідкладних робіт, потреб у людях і технічних засобах, шляхи під’їзду техніки до місць роботи.

Надаючи сили і засоби для проведення робіт, необхідно перш за все влаштувати проїзди і проходи до об’єктів проведення робіт. Для цього застосовують бульдозери, автокрани, грейдери. Ширина проїздів має бути 3,5-4,0 м для одностороннього і 7,0-8,0 м для двостороннього руху, через 150-200 м мають бути роз’їзди довжиною 10,0- 20,0м.

В організації і веденні рятувальних робіт особливе значення мають пошуки потерпілих. Необхідно встановити, де і в яких умовах вони перебувають. Потрібно ретельно обстежити завали, підвальні приміщення, порожнини завалів будівель.

Звільнення людей з-під завалів є найважливішим і найскладнішим видом рятувальних робіт. Якщо потерпілі знаходяться поблизу поверхні або завалені невеликими уламками одноповерхових будівель, то розбирають завали вручну. Потерпілих, які знаходяться в глибині завалів, дістають через вузькі проходи висотою 0,7-0,9 м, шириною 0,6-0,7 м,  які зроблені з боку завалів. Для прокладання проходів використовують пустоти і щілини, що виникли в завалі від падіння великих елементів будівель. Якщо прохід зробити неможливо або на це потрібно багато часу, то людей, які знаходяться в глибині завалів, витягують, розбираючи завали зверху вручну. З-під уламків слід насамперед вивільнити голову і верхню частину тулуба людини. Якщо не вдається швидко витягнути потерпілого, йому надають першу медичну допомогу, яку можливо надати у конкретній ситуації.

Виносити уражених через зроблений прохід можна на руках, плащах, брезенті, ковдрі, ношах, волоком.

При руйнуванні великих будівель, як це показав досвід у Вірменії після землетрусу, для розбирання завалів необхідні потужні підйомні крани, великі екскаватори, пересувні електростанції і ліхтарі для роботи вночі.

Люди під руїнами  землетрусів можуть залишатися живими, якщо вони не поранені, до двох-трьох тижнів. Так, у Мексиці після землетрусу 1985року, знаходили людей живими під руїнами на 14-й день. У Вірменії, в Ленінакані після землетрусу на п’яту добу розкопано живими 5398 осіб,  й на 10 – 11-ту добу знаходили людей живими.

Для рятування людей із пошкоджених дво-, три- і багатоповерхових будинків із зруйновними виходами і сходами споруджують трапи, настили з дошок товщиною не менше 5 см з прибитими впоперек дошок дерев’яними брусками на відстані 25-30 см один від одного, а також роблять отвори в сусідні  приміщення, які мають виходи.  Для рятування потерпілих з верхніх поверхів напівзруйнованих будинків, коли немає безпосередньої загрози обвалу, застосовують переносні приставні драбини, канати, механічні драбини, підвісні колиски.

Рятуючи людей із пошкоджених будинків, необхідно дотримуватися правил безпеки, тому що нестійкі конструкції будинків і споруд загрожують обвалом і небезпечні не тільки для людей, що перебувають у завалі чи заваленому сховищі, а й для особового складу формувань, які проводять рятувальні роботи. Необхідно оглянути такі конструкції.

Нестійкі конструкції, падіння яких може викликати небажані наслідки, обвалюють. Для цього вибирають найбільш ефективний, простий і безпечний спосіб обвалювання. Конструкцію звільняють від тимчасових кріплень і за допомогою лебідок, тракторів, бульдозерів обвалюють їх. Обов’язковим є кріплення нестійких елементів конструкцій. Стіни висотою до 6 м кріплять простими підкосами, розміщеними під кутом 45-60° до горизонту, стіни висотою до 9-12 м кріплять подвійними дерев’яними підкосами або підкосами з металевих балок. Крім того, залежно від умов стіни можна укріплювати розпірками, встановленими між пошкодженою і цілою стіною суміжного будинку. Встановлюючи стояки тимчасового кріплення, під них підводять підкладку з дошок товщиною не менше 5 см. Не потрібно спирати стояки безпосередньо на ґрунт, бетон чи асфальт. Для щільного притискання стояка до балки їх треба підклинювати клинцями з твердих порід дерева. Стояки, що встановлюються, треба міцно розшити дошками.

Перед відкопуванням завалених сховищ і укриттів треба спробувати встановити зв’язок з потерпілимиДля цього використовують телефон і радіо, а якщо це неможливо, то розмовляють з людьми, що знаходяться в укриттях, через повітрозабірні отвори, відкриті двері,  люки, а також вдаються до перестукування по стояках водопостачання чи опалення, які ведуть у підвал. Після встановлення зв’язку з’ясовують забезпеченість людей, що знаходяться в укритті , повітрям.

Якщо необхідно подати у сховище повітря, слід відшукати повітрозабірні отвори, що збереглися, розчистити і через них подавати повітря. При зруйнуванні повітрозабірних каналів, треба відкрити двері аварійного виходу, а якщо і це зробити неможливо, в перекритті чи стінах прорубати отвори, через які за допомогою вентилятора або компресора подати повітря, а також воду, їжу і медикаменти. Пробити такі отвори можна вручну, використовуючи для цього молотки, ломи. Місце для отвору вибирають там, де конструктивні елементи мають найменшу товщину і міцність.

При загрозі сховищу затоплення чи проникнення газу треба негайно відключити пошкодженні ділянки мереж водопроводу, теплофікації чи газопроводу. Із затоплених приміщень відкачують воду.

Є різні способи відкопування завалених сховищ: розчищають завали над входом або аварійним виходом, пробивають отвори у стінах чи перекриттях, прокладають підземну галерею до стін сховища або пробивають у цій стіні отвори.

У підвалах можна розчищати тільки входи. Якщо ж входи завалені настільки, що для їх розчищення потрібно багато часу, то доцільно пробити отвір у стіні з суміжного підвального приміщення або ззовні.

В сховищах зі стінами, що височать над поверхнею землі, пробивати отвори краще в стінах сховища. В сховищі з повністю заглибленими стінами для пробивання отворів у зовнішній стіні викопують напрямок у ґрунті біля стіни підвалу. Потерпілим необхідно надати першу медичну допомогу, яка надається медичними формуваннями. Після надання першої медичної допомоги потерпілих направляють на медичні пункти чи в лікарні для надання їм лікарської допомоги.

Із небезпечної   території людей необхідно терміново евакуювати в безпечні райони – пішки, а також з  допомогою всього наявного транспорту.

# data[].attributes.attachment_caption
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.body
18.05.2022-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема : надзвичайнi ситуацiї, якi характернi для регiону, їх наслiдки для життэдiяльностi населення та суб'эктiв господарювання. https://uahistory.co/pidruchniki/garasimiv-national-defense-bases-medical-knowledge-boys-10-class-2018/43.php
Д|з записати у зошит дату, тему, прочитати параграф.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

Поміркуйте й скажіть, чи є у вашому місті (селі) потенційно небезпечні об'єкти. Чи можна попередити виникнення НС, пов'язаних з ними?

Вам уже частково знайомі описи надзвичайних ситуацій, які можуть виникнути в Україні. Кожна з НС призводить до негативних наслідків для життєдіяльності населення та суб'єктів господарювання. Деякі НС можуть трапитися в будь-якому регіоні (ДТП, більшість стихійних лих), інші НС - тільки в певній місцевості (лавини та селі трапляються тільки в горах, певні виробничі аварії - тільки на певних об'єктах).

Вивчення можливих надзвичайних подій, характерних для певної місцевості, дає змогу диференційовано й спрямовано братися до розробки та здійснення заходів, які можуть пом'якшити наслідки аварій, катастроф та стихійного лиха.

Можливість виникнення НС техногенного характеру більша в тих регіонах, де більша техногенна навантажсність території, тобто більша кількість об'єктів народного господарства: підприємств, трубопроводів, транспорту, які можуть бути причиною аварій. Деяких з них називають потенційно небезпечнішії об'єктами (ПНО), тобто такими, на яких використовують, виготовляють, переробляють, зберігають чи транспортують небезпечні речовини та біологічні препарати.

Небезпечнішії називають біологічні, хімічні, токсичні, вибухові, окислювальні, займисті речовини. До біологічних препаратів належать речовини біологічного походження, що небезпечні для життя і здоров'я людей та довкілля.
Є об'єкти, на яких наявна реальна загроза виникнення аварії внаслідок порушення умов експлуатації (наднормативний викид небезпечних речовин, пожежа, вибух тощо). Вона може призвести до небезпечної події або надзвичайної ситуації техногенного характеру. З метою захисту від таких аварій, населення має знати фактори ураження кожної з них. Потенційно небезпечними об'єктами вважають:
* хімічні підприємства та виробництва;

* військові об'єкти та підприємства з виробництва вибухових речовин і боєприпасів;

* підприємства та установи, що мають виробництво ядерних матеріалів (радіоактивні відходи), використовують та зберігають їх;

* підприємства з виробництва та постачання електричної та теплової енергії;

* металургійні, машинобудівні та металообробні підприємства й виробництва;

* підприємства з видобування руд та нерудних копалин;

* підприємства з виробництва будівельних матеріалів;

* підприємства з обробки деревини;

* підприємства легкої промисловості;

* підприємства з виробництва та обробки тваринних продуктів;

* підприємства з виробництва харчових продуктів та смакових речовин;

* санітарно-технічні споруди комунального призначення;

* гідроспоруди; об'єкти транспорту; трубопроводи та споруди на них; заправні станції;

* сховища газу, нафти і нафтопродуктів; склади небезпечних та шкідливих речовин;

* об'єкти водопостачання та водовідведення.

За видом небезпечних речовин, що їх використовують у виробничому процесі, потенційно небезпечні об'єкти поділяють на: а) вибухо-пожежонебезпечні (ВПНО); б) хімічно небезпечні (ХНО); в) радіаційно небезпечні (РНО).

Вибухо-пожежонебезпечні об'єкти - це виробництва вибухових (тротил, тетрил, гексоген тощо) і займистих речовин, нафтопереробні підприємства, млинарські комбінати та елеватори, деревообробні та інші підприємства, що використовують або виробляють вибухові та займисті речовини (іл. 43.1). Аварії на таких підприємствах спричиняють пошкодження та знищення матеріальних цінностей, травмування і загибель людей.
Іл. 43.1. Нафтобаза Іл. 43.2. ПАТ "ДНІПРОАЗОТ" Іл. 43.3. Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат Іл. 43.4 Лисичанський нафтопереробний завод
Хімічно небезпечними є підприємства хімічної (іл. 43.2), целюлозно-паперової (іл. 43.3), нафтопереробної (іл. 43.4), металургійної промисловості; пов'язані з виробництвом добрив, соди, кислот; з великими запасами сильнодіючих отруйних речовин (СДОР) і транспортні магістралі для їх перевезення. На таких підприємствах є також накопичувані, у яких збираються забруднені води, які можуть заподіяти значної шкоди довкіллю.

У разі аварії на хімічно небезпечному об'єкті з розливом СДОР утворюється зона хімічного зараження, яка охоплює місце розливу СДОР і територію, над якою поширилася хмара зараженого повітря з концентрацією, яка призводить до ураження. Найімовірнішими СДОР, спроможними викликати масові отруєння, необхідно вважати хлор, аміак, азотну кислоту, оксиди азоту, чадний газ, сірчистий ангідрид, сірковуглець, синильну кислоту, деякі інсектициди та ряд інших сполук.

СДОР спроможні призвести до уражень не тільки людей, але й тварин, рослин, території, спричинивши серйозні екологічні наслідки. СДОР можуть проникати в організм через дихальні шляхи, шкірні покриви, слизові оболонки очей і шлунково-кишкового тракту, надходячи з їжею або водою.
Іл. 43.5 Рівненська АЕС
Радіаційно небезпечними об'єктами є атомні електростанції (АЕС) (іл. 43.5), виробництва ядерного палива, переробки та поховання радіоактивних відходів тощо. Аварії на таких об'єктах супроводжуються викидом радіоактивних речовин (РР) в атмосферу, що спричиняють радіоактивне зараження (РЗ) повітря, місцевості, водоймищ, рослинності. Такі аварії називають радіаційними. Наслідком РЗ може бути опромінення людей у дозах, що перевищують норми радіаційної безпеки. Люди і тварини, що опиняються в межах зони радіоактивного ураження, як правило, отримують радіоактивні ураження різної тяжкості. У разі великих аварій вони охоплюють великі території, які можуть бути повністю виведені на тривалий час із господарчого обігу. Прикладом цього є аварія на Чорнобильській АЕС в 1986 р. з дуже важкими наслідками не тільки для економіки країни, але і для життя і здоров'я людей, тваринного і рослинного світу, усього довкілля.

За функціональними ознаками ПНО поділяють на гідротехнічні споруди, водосховища, об'єкти енергетики, нафто-, газо-, аміакопроводи, підприємства металургійної, вугільнодобувної промисловості, полігони для зберігання твердих побутових відходів, тваринницькі комплекси, транспортні комунікації тощо. Загалом Державний реєстр України містить дані про понад 24 тис. потенційно небезпечних об'єктів.

Гідротехнічні споруди призначені для використання водних ресурсів і для боротьби зі шкідливим впливом водної стихії. Це греблі (іл. 43.6), дамби, вали, канали, шлюзи (іл. 43.7), трубопроводи, тунелі, моли, водосховища, хвостосховища (іл. 43.8) та інші інженерні споруди, які призначені для отримання електроенергії, покращення судноплавства або лісосплаву, забору води для водопостачання чи зрошення.

Хвостосховище - це гідротехнічна споруда, яка призначена для складування або захоронения радіоактивних, токсичних та інших відходів і збагачення корисних копалин.
Іл. 43.6. Гребля Іл. 43.7. Шлюзи Іл. 43.8. Хвостосховище
Потенційно небезпечними є гідротехнічні споруди, на яких можливі гідродинамічні аварії. Вони виникають через пошкодження або руйнування гребель, при цьому накопичена потенціальна енергія водосховища вивільнюється у вигляді хвилі прориву.

Маючи величезну енергію, хвиля прориву поширюється річковою долиною на сотні кілометрів, утворюючи широкий осередок ураження з руйнуванням будівель і споруд, інфраструктури, завданням збитків довкіллю, загибеллю людей і тварин.

У разі розташування в зоні дії хвилі прориву радіаційно і хімічно небезпечних об'єктів можливе утворення зон і осередків хімічного і радіоактивного зараження. Можливі пожежі та вибухи внаслідок руйнування пожежо- і вибухонебезпечних об'єктів, пожежі в будівлях і спорудах в результаті короткого замикання в електричних мережах.

Водосховища в Україні створювали, щоб запобігти повеням, які завдавали величезних збитків; для регулювання стоку річок Дніпра (іл. 43.9), Дністра, Південного Бугу, Сіверського Дінця тощо; для забезпечення країни водою. Але в разі прориву греблі можуть бути затоплені міста та села, розташовані нижче. Імовірне накопичення радіоактивного забруднення, як це було на Київському водосховищі після аварії на ЧАЕС.
Іл. 43.9. Кременчуцьке водосховище Іл. 43.10. Нафтопровід Одеса - Броди Іл. 43.11. Нафтоперекачувальна станція (Одеса - Броди)
Нафто-, газо-, аміакопроводи. На території країни створено розгалужену мережу нафтопродукто- і газопроводів, (іл. 43.10, іл. 43.11). Більшість із них побудована дуже давно, труби й обладнання їхні спрацьовані. Щорічно фіксують по кілька аварій, що призводять до викидів нафтопродуктів і газу, завдаючи збитки водному та сільському господарствам.

Підприємства металургійної промисловості (іл. 43.12). Такі підприємства забруднюють атмосферу викидами оксидів азоту, вуглецю, сірчаного ангідриду, пилу, сажі та інших шкідливих речовин. А вода, яка використовується для охолодження, забруднюється механічними речовинами, нафтопродуктами, сульфатами, хлоридами та іншими хімічними речовинами. На цих підприємствах завжди є накопичувані, у яких збираються великі об'єми відходів виробництва. У діяльності таких підприємств слід передбачити можливі аварійні ситуації, які можуть призвести до значних людських і матеріальних утрат, та робити все необхідне для їх запобігання.

До потенційно небезпечних об'єктів енергетики належать теплові електростанції (іл. 43.13), теплоелектроцентралі, газоперекачувальні станції, котельні тощо, які забруднюють повітря сірчаним ангідритом, оксидами вуглецю, азотом, пилом і сажею. їхні стічні води забруднені нафтопродуктами. Аварії на об'єктах енергетики можуть супроводжуватися пожежами, вибухами котлів і ємностей, що працюють під тиском. Типовими наслідками таких аварій є пошкодження і руйнування виробничих будівель і споруд, обладнання, травмування і загибель людей. Підприємства вугільної промисловості мають накопичувані, призначених для відстоювання домішок води шахтного водовідливу, у яких різні речовини мають кислу реакцію і негативно впливають на довкілля.

На полігонах для зберігання твердих побутових відходів накопичується під відкритим небом побутове сміття комунальних господарств та промислових підприємств, яке перегниває і розкладається, та внаслідок фільтрації може бути причиною забруднення підземних водоносних джерел токсичними відходами (іл. 43.14).
Іл. 43.12. BAT "Запоріжсталь" Іл. 43.13. Трипільська ТЕС Іл. 43.14. Зберігання твердих відходів Іл. 43.15. Аварія з розливом бензину
Діяльність великих тваринницьких комплексів може призводити до забруднення сечею поверхневих водоносних горизонтів, унаслідок чого виникне проблема забезпечення населення та домашніх тварин чистою водою. Тому, споруджуючи тваринницькі комплекси, слід будувати місткості для сечі і гною з такою міцністю, щоб унеможливити попадання відходів тваринництва у відкритий ґрунт.

Транспортні аварії, як аварії на потенційно небезпечному об'єкті, здебільшого, пов'язані з перевезенням небезпечних речовин (іл. 43.15). Іноді автомобільні аварії супроводжуються вибухами, пожежами, викидами отруйних речовин, потраплянням автомобілів у прірву, воду. Часто вони зумовлені технічними несправностями, поганим станом доріг, людським фактором.

Боротьба з наслідками ДТП буде ефективною лише за умови широкого впровадження комплексу науково обґрунтованих заходів, спрямованих на підвищення рівня безпеки дорожнього руху. Найбільша кількість аварій припадає на автотранспорт, однак і на залізничному, повітряному, водному і трубопровідному транспорті вони виникають часто. Значна частина постраждалих під час транспортних аварій гине від неякісного надання домедичної допомоги, хоча травми деколи і не бувають смертельними.

Масштаби і наслідки транспортних аварії принципово не відрізняються від аварій на інших потенційно небезпечних об'єктах, де виробляють або застосовують такі ж небезпечні речовини, і визначаються видом транспорту і кількістю вантажу, який може спричинити виникнення надзвичайної ситуації.
Запобігання аварій на потенційно небезпечних об'єктах в Україні досягається завдяки здійснення таких заходів:
* виявлення всіх чинників небезпек техногенного характеру, у тому числі небезпеки продукції, що випускається;

* комплексні методи оцінювання ступеня небезпеки потенційно небезпечних об'єктів;

* розробку прогнозів щодо виникнення, розгортання в часі і просторі надзвичайних ситуацій техногенного характеру, ліквідації їх наслідків, оцінювання розмірів можливих утрат і збитків;

* розроблення і проведення превентивних і профілактичних заходів, метою яких є забезпечення стійкої й безаварійної роботи об'єктів народного господарства.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об'єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об'єктів слід подбати про екологічну безпеку людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на довкілля. При цьому мають бути передбачені вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони довкілля і здоров'я людей.

1. Поясніть терміни: техногенна навантаженість території, потенційно небезпечні об'єкти.

2. У яких галузях народного господарства є потенційно небезпечні об'єкти?

3. На які групи поділяють потенційно небезпечні об'єкти за видом небезпечних речовин? Наведіть приклади.

4. Які небезпеки можуть виникати у разі аварій на вибухо- пожежо- радіаційно- хімічнонебезпечних об'єктах?

5. Поясніть, чим небезпечні гідродинамічні аварії, великі водосховища; нафто-, газо-, аміакопроводи; аварії на підприємствах металургійної промисловості, об'єктах енергетики; полігони для зберігання твердих побутових відходів і великі тваринницькі комплекси.

6. Які фактори ураження людини виникають під час транспортних аварій?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Надзвичайні ситуації, які характерні для регіону. Потенційно небезпечні об'єкти міста (району). Попередження виникнення НС - Надзвичайні ситуації природного, техногенного, соціального та воєнного характеру - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. Хлопці - 10 клас - Гарасимів І. М. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
11.05.2022-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема Потенцiйно небезпечнi обэкти мiста та їх характеристика. https://uahistory.co/pidruchniki/garasimiv-national-defense-bases-medical-knowledge-boys-10-class-2018/43.php
Д|з записати у зошит дату, тему, коротко конспект, пройдiть конкурснi завдання за вище поданим посиланням.
Бажаю успiху.

# data[].attributes.attachment_caption
Джерела небезпечних ситуацій у воєнний час - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.body
04.05.2022-10-а
Дистанцiйне навчання
Тема : джерела небезпечних ситуацiй у вiйськовий час.https://uahistory.co/pidruchniki/garasimiv-national-defense-bases-medical-knowledge-boys-10-class-2018/42.php
Д|з записати у зошит дату, тему, виписати джерела небезпечних ситуацiй у вiйськовий час, пройти тестування
Код доступу 1152669
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

Поміркуйте, чому для людей, які пережили війну, найкраще побажання: "Щоб ви були здорові і щоб був мир!"

Упродовж тисячоліть війни була для людства одним із найбільших лих. Війни або воєнні НС - це порушення нормальних умов життя людей на окремій території чи об'єкті на ній або на водному об'єкті, спричинене застосуванням зброї, під час якого виникають вторинні чинники ураження населення. Ці джерела небезпечних ситуацій утворюються внаслідок руйнування атомних і гідроелектричних станцій, складів і сховищ радіоактивних і токсичних речовин та відходів, нафтопродуктів, вибухівки, сильнодіючих отруйних речовин, токсичних відходів, транспортних та інженерних комунікацій.

Війни знищували значні людські і матеріальні ресурси, сприяли поширенню інших лих, гальмували розвиток людства. Зброя ставала все потужнішою, а наслідки її використання все жахливішими. Певні країни світу мають ядерну зброю, яка може знищити все живе на планеті. Після низки випробувань цієї зброї, моделювання обстановки, що виникла внаслідок її використання, та ряду техногенних катастроф на ядерних об'єктах, зокрема на Чорнобильській АЕС, людство зрозуміло, що переможця ядерної війни може не бути і що ядерна війна може призвести до зникнення цивілізації взагалі. Щоб цього не сталося, треба проводити запобіжні заходи. Майже всі країни підписали угоду про заборону застосування зброї масового ураження. У світі розроблена система контролю за нерозповсюдженням ядерної, хімічної та біологічної зброї, але, незважаючи на це, нам важливо знати джерела небезпечних ситуацій у воєнний час, щоб уміти на них реагувати.

Усі види зброї є джерелом небезпечних ситуацій. Розрізняють зброю масового ураження (ядерна, хімічна, біологічна). Вона призводить до масового ураження всього живого на великих територіях, а внаслідок ядерного вибуху і до руйнувань на місцевості.

* звичайна зброя, яку застосовують як під час локальних, так і під час великомасштабних бойових дій. Розрізняють чимало видів звичайної зброї, і всю її застосовують для знищення людей та матеріальних об'єктів. У сучасних умовах, незважаючи на наявність зброї масового ураження, триває розробка і застосування в арміях різних держав звичайних засобів ураження, щільність вогню яких значно зросла, які мають значну силу ураження, підвищену дальність і велику точність ураження цілі. Наприклад, унаслідок застосування системи залпового вогню на площі близько 13 га будуть знищені всі споруди і майже 82 % живої сили супротивника.

Засоби радіоелектронної боротьби, які застосовуються в сучасній війні для дезорганізації управління військами, не знищують матеріальні засоби (споруди і техніку), але надзвичайно шкідливі для людини.

Розглянемо наслідки використання різних видів зброї для життєдіяльності людини.

Ядерна зброя - це зброя масового ураження вибухової дії. Уперше застосована американцями наприкінці Другої світової війни, коли на японські міста Хіросіму і Нагасакі були скинуті атомні бомби (потужність однієї з них становила 20 кілотонн), унаслідок чого постраждало понад 53 % міського населення (іл. 42.1). У Хіросімі з 255 тис. мешканців у перший день загинуло 45 тис. і поранено 91 тис. осіб. Ядерна зброя створює найбільшу загрозу для життя і здоров'я людини.

Фактори ураження ядерної зброї - ударна хвиля, світлове випромінювання, проникна радіація, радіоактивне зараження місцевості та електромагнітний імпульс - спричиняють різні за характером і тяжкістю ушкодження.

Ударна хвиля виникає внаслідок того, що в центрі вибуху утворюється високий, понад десятки мільярдів атмосфер, тиск повітря. Вона майже миттєво охоплює і стискає тіло людини, відкидає його швидкісним натиском повітря, крім того, з великою швидкістю летять уламки стін будівель, дерева, каміння, скло та інші предмети. У людей виникатимуть різні травми: розриви, розчавлення, вивихи, переломи, значні кровотечі, ушкодження внутрішніх органів та інші травми від механічної дії уламків.

Унаслідок дії світлового випромінювання ядерної зброї у виживших осіб можуть виникати опіки відкритих ділянок тіла, тимчасова сліпота й опіки очей, а також опіки від полум'я пожеж. Тяжкість опіків у постраждалих залежить від температури вибуху, яка сягає мільйонів градусів.
Іл. 42.1. Вибух ядерної бомби в Нагасакі (Японія)
Дія проникної радіації зумовлюється потоком γ-променів і нейтронів із зони ядерного вибуху, що триває лише перші 10-15 с. Біологічна дія проникної радіації проявляється залежно від кількості поглинутої тканинами організму радіаційної енергії, її розподілу в часі й способу опромінення. За одноразового опромінення дозою 1-2 грей (Гр) розвивається гостра променева хвороба І ступеня (легка форма), 3-4 Гр - II ступеня (середньої тяжкості), 5-6 Гр - III ступеня (тяжка форма) і дозою понад 6 Гр - IV ступеня (вкрай тяжка форма).

Радіоактивне зараження місцевості виникає здебільшого після наземних ядерних вибухів. Люди отримують радіоактивне зараження як від зовнішнього опромінення, так і від внутрішнього, що виникає внаслідок потрапляння радіоактивних речовин в організм у разі вживання заражених продуктів харчування та води, а також під час дихання. Імовірні радіаційні ураження шкірних покривів та хронічна променева хвороба з ураженням певних органів (шлунок, легені, щитоподібна залоза).

Електромагнітний імпульс призводить до виникнення наведених електрострумів, тому з ладу буде виходити вся сучасна теле- і радіоапаратура, порушиться на певний час зв'язок, можуть спостерігатися функціональні розлади в організмі людини.

Отже, ударна хвиля руйнує будівлі і споруди, світлове випромінювання спричиняє пожежі, радіоактивне ураження, яке поширюється вітром, робить перебування на зараженій території небезпечним. Люди отримують механічні ушкодження від ударної хвилі, опіки різного ступеня і. звичайно, гостру променеву хворобу.

За невисоких доз опромінення значно послаблюється імунітет, можуть розвиватися лейкемія, онкозахворювання. Для запобігання ураженням люди переховуються в сховищах з фільтрацією повітря і запасами води та їжі, поводяться евакуація та аварійно-відновлювальні роботи. Люди використовують засоби індивідуального захисту.

Хімічна зброя. Що ж таке хімічна зброя? її застосовують для масового ураження людей, тварин і рослин, зараження місцевості, споруд, техніки, води й продуктів харчування.

Основу хімічної зброї складають отруйні речовини (ОР), які відповідають визначеним технічним вимогам, мають певні фізико-хімічні та надзвичайно токсичні властивості, що забезпечують найбільшу бойову ефективність під час використання.

Застосування ОР утворює осередки хімічного зараження - територію, де є люди, техніка, джерела водопостачання, продукти й інші об'єкти, що зазнали дії хімічної зброї.

Основними засобами доставки ОР до місця призначення є авіаційні хімічні бомби й касети, керовані й некеровані хімічні снаряди або ракети, артилерійські хімічні снаряди та міни, хімічні фугаси, термічні й механічні генератори аерозолів, а також шашки, гранати і патрони (іл. 42.3), які зберігаються в спеціально обладнаних сховищах під особливим контролем (іл. 42.4).
Іл. 42.3. Хімічна зброя: а - хімічні фугаси; б, в - хімічні снаряди Іл. 42.4. Зберігання хімічної зброї
Площі зараження повітря вторинною хмарою значно перевищують площу зараження в місці вибуху хімічних боєприпасів. Залежно від тривалості зараження місцевості різними типами ОР, осередки хімічного ураження поділяють на два типи: стійкі й нестійкі. Для створення стійких осередків застосовують крапельно-рідинні ОР. Розроблено кілька класифікацій отруйних речовин, в основі яких лежать імовірність їх використання в сучасній війні, тактичне призначення, характер токсичної дії, стійкість.

Широко застосовують табельні отруйні речовини (ті, що прийняті на озброєння), резервні й обмеженого призначення.

За тактичним призначенням, ОР поділяють на такі групи: а) ОР смертельної дії; б) ОР, що призводять до тимчасового розладу діяльності організму (цей поділ доволі умовний, тому що ОР смертельної дії в малих дозах можуть діяти як такі, що тимчасово виводять організм із ладу, а у великих дозах вони мають смертельну дію); в) ОР, що на короткий час виводять організм із ладу (подразливі та сльозогінні).

За стійкістю ОР поділяють на дві групи: а) стійкі; б) нестійкі.
Найпоширенішою є класифікація ОР за токсичною дією на організм людини:
* нервово-паралітичної дії: зарин, зоман, речовини типу Ві-ікс (Vx) або Vx-гази;

* шкірно-наривної дії: іприт, люїзит;

* загальноотруйної дії: синильна кислота, хлорціан;

* задушливої дії: фосген, дифосген;

* подразливої і сльозогінної (лакриматори) дії: хлорацетофенон, Сі-ес (CS), Сі-Ар (CR), адамсит;

* психохімічної дії: Бі-зет (BZ).

У ряді держав розроблені й удосконалюються нові види хімічного озброєння - так звані "бінарні" хімічні боєприпаси, що складаються з двох компонентів, із яких окремо кожний нетоксичний або малотоксичний і може вироблятись на звичайному хімічному заводі. Зберігання на складах і транспортування таких речовин доволі безпечне. Тільки після пострілу снаряда або запуску ракети відбувається змішування обох речовин і утворення високотоксичної ОР. Проводяться експерименти щодо змішування кількох типів ОР, синтезуються нові ОР, зокрема з використанням токсинів та отрут різних представників фауни та флори, а також відходів виробництва.

Можливе широке використання хімічної зброї для зараження водних ресурсів. Бойові отруйні речовини (нервово-паралітичної та шкірно-наривної дії) проникають в організм людини не тільки через дихальні шляхи, слизову оболонку очей та шлунок, але й через відкриті непошкоджені ділянки шкіри. Якщо не застосувати заходів індивідуального захисту, можливий великий відсоток утрат людей, дей, тварин і рослин, зараження місцевості, споруд, техніки, води й продуктів харчування.
Іл. 42.2. Газова атака 22.04.1915 р., біля міста Інд (Бельгія)
Під час Першої світової війни німці застосували небачену зброю, наслідки дії якої жахнули світ.

22.04.1915 р. о 3 год 30 хв німецька армія вперше в історії застосувала хімічну зброю (іл. 42.2).

Солдати союзних військ, не готові до таких дій ані технічно, ані психологічно, спішно покидали позиції, гинули, уражені газом. Фронт було прорвано. На атаку було витрачено 180 т хлору. Випускали його з балонів протягом 5 хв на ділянці фронту протяжністю 6-8 км. Отруїлося 15 тис. солдатів французької і канадської армій, 5 тис. бійців загинуло.

Біологічна, або бактеріологічна зброя (БЗ). До цього виду зброї належать боєприпаси та інші технічні пристрої, які комплектують із біологічних чи бактеріальних засобів, призначених для ураження людей, тварин та рослин. Такими засобами можуть бути збудники інфекційних хвороб, бактеріальні отрути, суміші кількох видів мікробів чи токсинів.
Іл. 42.5. Догляд за хворим на особливо небезпечну інфекцію Іл. 42.6. Визначення виду збудника біологічної зброї в бактеріологічній лабораторії
Біологічна зброя здатна завдати масових уражень, адже збудники хвороб і токсини проникають у негерметизовані приміщення й уражають людей будь-якої пори року (іл. 42.5). Застосовують біологічну зброю за допомогою авіабомб, ракет, снарядів, мін; виливних пристроїв та генераторів аерозолів; контейнерів із комахами й тваринами.

Ураження відбувається під час вдиханні аерозолів, а також через збудників хвороб або токсинів під час дихання, споживання їжі, через руки і через комах.

Як біологічну зброю можна використати такі збудники інфекційних захворювань, як-от: чума, натуральна віспа, сибірка, пситакоз, туляремія, бруцельоз, лихоманка Ку, жовта лихоманка тощо, а також токсин ботулізму (сильна біологічна отрута).

Розробки в цьому напрямі тривають у спеціальних лабораторіях із застосуванням такого сучасного методу, як генна інженерія, коли непатогенним мікроорганізмам надають властивостей небезпечних збудників. На збудник, створений цим методом, не впливають наявні в медицині лікарські препарати, і це створює загрозу для людства в мирний час у разі випадкового потрапляння такого збудника за межі лабораторії (іл. 42.6).

Звичайна зброя. Триває розробка й надходження на озброєння армій звичайних засобів ураження, таких як вогнестрільна зброя, що має значну вбивчу силу, підвищену дальність і велику точність ураження. Часто використовують малокаліберну кулю (5,45 мм; 5,60 мм) з початковою швидкістю понад 1000 м/с (модифікація автомата Калашнікова, американська гвинтівка М-16) (іл. 42.7). Потрапляючи в тіло людини, така куля спричиняє деструктивні зміни, розриває м'які тканини й порожнисті органи, великі судини, нерви, трощить кістки, змінює при цьому напрямок руху, тому рановий канал має зигзагоподібний хід із рваним вихідним отвором і масивними ушкодженнями.

Під час проведення збройного конфлікту на Сході України та великої кількості терористичних актів у світі спостерігається значне збільшення постраждалих із мінно-вибуховою травмою, яка виникає в результаті імпульсного впливу комплексу вражаючих факторів вибуху мінного боєприпасу: ударна хвиля, частини вибухового пристрою, висока температура і полум'я, токсичні продукти (іл. 42.8).

Під час використання звичайних видів зброї відбуваються значні руйнування довкілля та загибель великої кількості людей. Під час бомбардування та ведення бойових дій сучасною зброєю виникають пожежі, які завдають значної шкоди здоров'ю людей, особливо в разі застосування спеціальних запальних боєприпасів з напалмом (іл. 42.9) та іншими палаючими речовинами. Також унаслідок бойових дій і бомбардувань утворюються завали і під ними можуть бути заблоковані люди, які не використовували сховища. Тому, у мирний час, особлива увага має бути приділена підготовці й обладнанню захисних споруд для місцевого населення.
Іл. 42.7. Автоматичні гвинтівки: М16А1, М16А2, М4, М16А4 (згори донизу) Іл. 42.8. Вибух мінного боєприпасу Іл. 42.9. Загорання споруд від запалювальної суміші (напалму)
Антисанітарні умови, які виникають на місцевості ведення бойових дій, особливо в населених пунктах, спричинені, по-перше, порушенням роботи комунальних служб, а отже - до погіршення якості питної води, перебоїв каналізаційної системи тощо; по-друге, наявністю загиблих, яких не завжди можна вчасно поховати.

Погіршання умов життєдіяльності населення, недостатнє забезпеченням усім необхідним, зростання популяцій гризунів і комах, які є переносниками хвороботворних мікроорганізмі в, призводять до появи осередків інфекційних захворювань.

Цьому сприяє недостатнє медичне обслуговування, нестача ліків, забезпечення якими ускладнено. Порушується робота лікувальних закладів, що призводить до зростання загальної захворюваності населення. Треба враховувати, що сучасна війна не обходиться без значних руйнувань, під час яких виникають загрози життю людини.

Важливою є техногенна й екологічна небезпека. Хімічні підприємства, нафтопереробні заводи в разі їх часткового або повного руйнування призводять до техногенної катастрофи і є джерелом небезпеки для здоров'я і життя людей, подібної до тієї, що виникає в разі застосування хімічної зброї.

Особливу увагу слід приділяти катастрофам, які можуть виникнути під час руйнування внаслідок бойових дій екологічно небезпечних об'єктів, таких як гідро- та атомні електростанції (ГЕС, АЕС). Наслідки катастрофічні - затоплені території, перервані комунікації, зруйновані підприємства, відсутня електрична енергія і, звісно, значні людські жертви. Аварія на АЕС, за небезпеками, які виникають, може бути подібною до застосування супротивником ядерної зброї малої потужності. Важливо пам'ятати, що першочерговим завданням військ є недопущення таких руйнувань, але війна є війна і такі небезпеки можуть виникати.

Війна призводить до погіршення стану економіки країни, загрожує довкіллю, погіршує соціальні умови, збільшує кількість небезпек для життя і здоров'я. Вивчення джерел НС воєнного часу - необхідна умова підготовки людей до можливих бойових дій. Тому потрібно розробляти комплексні заходи підготовки населення, діяльності місцевої влади та дій військ для зменшення наслідків таких ситуацій. 1 2 3 4 5 6

1. Які види зброї використовуються під час воєнних дій?

2. Які фактори ураження ядерної зброї?

3. Чим небезпечна хімічна зброя? За якими ознаками і на які групи поділяють бойові ОР? Наведіть приклади.

4. Чим небезпечна біологічна зброя? Як відбувається ураження нею?

5. Які особливості застосування й ураження людини звичайною зброєю?

6. Які небезпеки загрожують у воєнний час унаслідок антисанітарних умов?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Джерела небезпечних ситуацій у воєнний час - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Поміркуйте, чому для людей, які пережили війну, найкраще побажання: "Щоб ви були здорові і щоб був мир!" Упродовж тисячоліть війни була для людства одним із найбільших лих. Війни або воєнні НС - це порушення нормальних умов життя людей на окремій території чи об'єкті на ній або на водному об'єкті, спричинене застосуванням зброї, під час якого виникають вторинні чинники ураження населення.

# data[].attributes.attachment_caption
Причини виникнення та класифікація НС (закінчення). Загальні ознаки НС. Рівні надзвичайних ситуацій - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.body
27.04.2022-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема :Загальнi ознаки надзвичайних ситуацій. Рiвнi надзвичайних ситуацій.
Д|з записати у зошит дату, тему, ознаки та рiвнi  НС. https://uahistory.co/pidruchniki/garasimiv-national-defense-bases-medical-knowledge-boys-10-class-2018/41.php

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

* Які асоціації у вас виникають, коли ви чуєте слово "тероризм"?

* Пригадайте з уроків історії (як України, так і всесвітньої), якого лиха завдавали війни, соціальні й політичні конфлікти. Чому їх наслідки зазвичай бувають катастрофічними?

Соціальні НС - порушення нормальних умов життя та діяльності людей на окремій території, об'єкті (у т. ч. водному), спричинене протиправними діями терористичного і антиконституційного спрямування, або пов'язане із зникненням (викраденням) зброї та небезпечних речовин, нещасними випадками тощо (іл. 41.1).

Тероризм (від лат. terror - жах) - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства (захоплення заручників, підпали, убивства, тортури, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров'я ні в чому не винних людей чи погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей).
Іл. 41.1. Терористичний акт
Як різновид організованої злочинності, тероризм може поставити під сумнів процес розвитку людства. На початку XXI ст. значно зріс та розширив межі міжнародний тероризм, тобто такий, що порушує міжнародний правопорядок.

Тероризм є злочином проти людства. Обов'язковими елементами, які характеризують тероризм, є такі: наявність насильства (зазвичай збройного) або його загрози; заподіяння чи загроза заподіяння шкоди здоров'ю людини або матеріальних, моральних збитків; позбавлення або загроза позбавлення життя людей.

Часто ми спостерігаємо телефонний тероризм. Телефонні погрози стосуються, як правило, великого скупчення людей, коли повідомляють про мінування вокзалів, кінотеатрів, шкіл тощо. За твердженням працівників поліції, деколи до подібних витівок причетні підлітки, які мають на меті зірвати заняття в школі. Телефонне хуліганство і телефонний тероризм - це злочини, за які передбачено кримінальну відповідальність. Зокрема, згідно з Кримінальним кодексом України, за такі витівки стягують значний грошовий штраф або позбавляють волі на термін до п'яти років. За неповнолітніх платять батьки, про що варто пам'ятати і дорослим, і дітям. Сучасні лабораторні методи дослідження голосу навіть за незначними записаними фразами визначають стать, вік, масу, стан здоров'я, регіон проживання, національність тощо. Цих даних достатньо, щоб встановити особистість абонента.

Починаючи з кінця XX ст., збільшилася кількість випадків захоплення заручників.

Заручник - фізична особа, яка захоплена й утримується з метою спонукання державного органу, підприємства, установи чи організації або окремих осіб здійснити якусь дію чи утриматися від здійснення якоїсь дії як умови звільнення особи, що захоплена.
Рекомендації фахівців щодо дій під час і після захоплення вас заручником:
* не реагуйте на провокаційну чи зухвалу поведінку терористів, не вдавайтеся до дій, що можуть привернути їхню увагу, бажано підкоритися їм беззастережно;

* продовжуйте спокійно сидіти, ні про що не питаючи й не дивлячись в очі терористам;

* перш ніж пересунутися чи відкрити сумочку, запитуйте дозволу;

* сховайте документи і матеріали, що можуть вас скомпрометувати;

* віддайте особисті речі, яких вимагають терористи;

* тримайте під рукою фотокартку родини, дітей, іноді це може зворушити злочинців;

* не панікуйте, краще подумайте, як знайти вихід зі становища;

* постарайтеся зрозуміти наміри терористів, щоб оцінити можливості опору;

* з'ясуйте, налаштовані вони рішуче чи можливий діалог;

* почергово спостерігайте за терористами; старайтеся визначити точну кількість терористів;

* намагайтеся зайнятися чимось - читати, писати чи розмовляти із сусідами;

* у разі стрілянини лягайте на підлогу або ховайтеся за сидінням, але нікуди не біжіть; у подібній ситуації місця біля вікна є кращою схованкою, ніж місця в проході;

* іноді трапляється нагода врятуватися, перебуваючи біля виходів, розгляньте варіанти втечі через аварійні виходи;

* якщо вдається симулювати симптоми хвороби, є можливість звільнитися в результаті переговорів: часто терористи звільняють жінок, дітей, літніх і хворих людей;

* звільнені заручники мають повідомити якнайбільше деталей: скільки загарбників, у якій частині транспортного засобу вони перебувають, яка в них зброя, скільки пасажирів тощо.

Практично для будь-якої НС властиві такі загальні ознаки: * загроза загибелі людей чи значне порушення умов їх життєдіяльності; * заподіяння економічних збитків; * істотне погіршення стану довкілля.

Класифікація НС за їх рівнями здійснюється для забезпечення організації взаємодії центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій у процесі вирішення питань, пов'язаних з НС та ліквідацією їх наслідків.

Для визначення ріння надзвичайної ситуації встановлено такі критерії: 1) територіальне поширення та обсяги технічних і матеріальних ресурсів, необхідних для ліквідації наслідків НС; 2) кількість людей, які загинули (постраждали), або чиї умови життя порушено; 3) розмір збитків, завданих НС.

З урахуванням територіального поширення, обсягів заподіяних або очікуваних економічних збитків, кількості людей, які загинули; за масштабом можливих наслідків; характеру сил і засобів, що залучаються до їх ліквідації, розрізняють 4 рівні надзвичайних ситуацій: 1) загальнодержавний; 2) регіональний; 3) місцевий; 4) об'єктовий.
НС державного рівня за територіальним поширенням вважають таку, що:
1) поширилась або може поширитися на територію інших держав;

2) поширилась на територію двох чи більше регіонів України, а для її ліквідації необхідні матеріальні й технічні ресурси в обсягах, що перевищують можливості цих регіонів (понад один відсоток відповідних бюджетів);

3) яка призвела до загибелі понад 10 осіб, або внаслідок якої постраждало понад 300 осіб, або було порушено нормальні умови життя понад 50 тис. осіб більш як на 3 доби;

4) спричинила збитки, що складають понад 150 тис. мінімальних розмірів заробітної платні. Приклад такої НС - аварія на Чорнобильській АЕС (іл. 41.2).
Іл. 41.2 Аварія на Чорнобильській АЕС Іл. 41.3. Повінь на Закарпатті в грудні 2017 р. НС регіонального рівня за територіальним поширенням вважають таку, що:
1) поширилась на територію двох чи більше районів (міст обласного значення), областей, а для її ліквідації необхідні матеріальні й технічні ресурси в обсягах, що перевищують можливості цих районів (понад 1% відповідних бюджетів);

2) призвела до загибелі 3-5 осіб або внаслідок якої постраждало 50-100 осіб, чи було порушено нормальні умови життєдіяльності 1000-10 000 осіб довше ніж на 3 доби;

3) завдала збитків, що складають понад 15 000 мінімальних розмірів заробітної плати.

Так, повінь на Закарпатті - стихійне лихо, що сталося через інтенсивні опади, різке підняття рівня води в річках, особливо в низинних Виноградівському й Іршавському районах. Ця повінь була найбільшою на Західній Україні в 1997-2017 рр. (іл. 41.3).

НС місцевого рівня за територіальним поширенням вважають таку: 1) яка вийшла за межі території потенційно небезпечного об'єкта, загрожує довкіллю, сусіднім населеним пунктам, інженерним спорудам, а для її ліквідації необхідні матеріальні й технічні ресурси в обсягах, що перевищують власні можливості потенційно небезпечного об'єкта (понад 1 % відповідних бюджетів); до місцевого рівня також належать всі НС, які виникають на об'єктах житлово-комунальної сфери; 2) під час якої загинуло 1-2 особи або постраждало 20-50 осіб, чи порушено нормальні умови життєдіяльності 100-1000 осіб довше ніж на 3 доби; 3 (збитки від якої перевищили 2000 мінімальних розмірів заробітної плати. Наприклад, повінь під Одесою в 2013 р. (іл. 41.4) внаслідок тропічної зливи.
Іл. 41.4. Повінь під Одесою в 2013 р. Іл. 41.5. Пожежа в центрі Тернополя в 2015 р.
Об'єктового рівня визнається НС, яка не підпадає під названі вище визначення, тобто така, що розгортається на території об'єкта або на самому об'єкті, її наслідки не виходять за його межі. Приклад - пожежа в Тернополі в серпні 2015 р. (іл. 41.5).

Що більше постраждалих людей під час НС, то ширшу територію вона охоплює. І навпаки. Через це за основу чинних класифікацій НС за їх масштабом найчастіше беруть територіальний принцип, за яким НС поділяють на локальні, об'єктові, місцеві, регіональні, загальнодержавні, континентальні та глобальні.

Виникнення НС - це загроза життю та здоров'ю людей, порушення нормальних умов життєдіяльності. Для ліквідації наслідків НС треба залучати значну кількість людських, матеріальних і технічних ресурсів.

1. Які протиправні дії призводять до соціальних НС? Чим їх характеризують?

2. Що таке тероризм і які його форми?

3. Назвіть загальні ознаки НС. Чому вибрали саме їх?

4. За якими ознаками визначають рівень НС?

5. Як поділяються НС за вагомістю впливу на людей?

6. На які категорії поділяють аварії, що можуть бути причиною НС?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Причини виникнення та класифікація НС (закінчення). Загальні ознаки НС. Рівні надзвичайних ситуацій - Підручник з Захисту Вітчизни. Хлопці. 10 клас. Гарасимів - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Причини виникнення та класифікація НС (закінчення). Загальні ознаки НС. Рівні надзвичайних ситуацій - Надзвичайні ситуації природного, техногенного, соціального та воєнного характеру - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. Хлопці - 10 клас - Гарасимів І. М. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.attachment_caption
Причини виникнення та класифікація надзвичайних ситуацій - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.body
20.04.2022т-10а
Дистанцiйне навчання
Тема : Причини виникнення та класифiкацiя надзвичайних ситуацiй.
Надзвичайна ситуація (НС) — порушення нормальних умов життя і діяльності людей на об'єктах або територіях, спричинене аварією, катастрофою, епідемією, стихійним лихом, епізоотією, епіфітотією, великою пожежею, застосуванням засобів ураження, що призвели або можуть призвести до людських і матеріальних втрат, а також велике зараження людей і тварин.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Причини виникнення та класифікація надзвичайних ситуацій - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Причини виникнення та класифікація надзвичайних ситуацій - Надзвичайні ситуації природного, техногенного, воєнного і соціального характеру - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.attachment_caption
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.body
13.04.2022-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема : Эдина державна система цивiльного захисту та її складовi.
Д|з прочитати, записати: дату, тему та складовi захисту цивiльного населення.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Нормативно-правова база цивільного захисту - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.attachment_caption
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.body
04.03.2022-10-Б
06.03.2022-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема НОРМАТИВНО-ПРАВОВА БАЗА ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ.
Д|з записати дату, тему,
Цивільний захист (ЦЗ) — це функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій (НС) (шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час і в особливий період.
Правовою основою цивільного захисту є Конституція України, Кодекс цивільного захисту , Закон України «Про основи національної безпеки України», інші закони України, а також акти Президента України та Кабінету Міністрів України.
Перейти за посиланням та прочитати.
Бажаю успiху.
Бережiть себе та своїх близьких.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Єдина державна система цивільного захисту та її складові - Нормативно-правова база цивільного захисту - Основи цивільного захисту - Захист Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Повідомте учням
Код доступу 2848420
Попросіть учнів використати цей код,
відкривши посилання
join.naurok.ua

Або надішліть посилання учням:

https://naurok.com.ua/test/join?gamecode=2848420
Виконати тести до 30.03.2022 до 11:00
Бажаю успiху.

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.body
23.03.2022-10-А
Тема : Порядок надання допомоги при травмi очей.
Д|з : перейти за посиланням, прочитати, виписати що таке травма очей, та дiї для надання допомоги.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За ілюстрацією (іл. 40.1) та інформацією, яку ви засвоїли з курсів "Основи здоров'я" та "Біологія", складіть стислу розповідь про будову ока.
Іл. 40.1. Будова ока
Травма (ушкодження) очей - це вплив на орган зору різних ушкоджуючих факторів, що може спричинити порушення його функції або втрату зору. Під час травм ока спочатку ушкоджується його оптичний апарат: рогівка, кришталик і склисте тіло. У складніших випадках може ушкодитися сітківка і навіть зоровий нерв, що доволі часто може призводити до сліпоти.
Залежно від виду пошкоджувальних чинників, травми ока можуть бути:
* механічними (удар, потрапляння стороннього тіла, вогнепальне поранення уламками мін і кулями, ушкодження колючими й ріжучими предметами) (іл. 40.2, 40.3);

* хімічними (опік кислотами або лугами, спиртом, пральним порошком, клеєм та іншими речовинами побутової хімії);

* термічними (обмороження чи опік ока - полум'ям, паром, рідким металом, окропом, гарячою олією або іншими рідинами);

* променевими (унаслідок опромінення іонізуючим випромінюванням або ультрафіолетовими променями). Це може бути електроофтальмія, сніжна офтальмія в електрозварників, артистів під час кінозйомок та в осіб, що потрапили під опромінення кварцовою лампою тощо, а також у тих, які хто тривалий час перебуває на місцевості, покритій снігом і яскраво освітленій сонцем (іл. 40.4).

Можливе також виникнення травми від поєднання кількох факторів.
Іл. 40.2. Характерна травма ока
Під час травми ока може відбуватися і розрив щільних тканин, а також крововилив, порушення цілісності та кісткових стінок орбіти, може розпочатися сильна, тривала і неконтрольована сльозотеча.

У разі розриву повіки треба розкрити повіки і переконатися, що немає розривів очного яблука (іл. 40.5).

Ознаки травмування очей можуть бути різного ступеня виразності: від легкого почуття дискомфорту до сильного і нестерпного болю. Прояв інтенсивності симптомів безпосередньо залежить від місця локалізації стороннього тіла, а також ступеня ушкодження ока. За проникаючої травми очей постраждалий відчуває сильний біль, у нього різко погіршується або зовсім утрачається зір, відбувається ушкодження рогівки і склери ока.

У випадку, якщо немає відчуття дискомфорту, але все-таки є підозра, що в око потрапило стороннє тіло, необхідно негайно звернутися до лікаря, щоб запобігти розвитку можливих ускладнень.

Перед наданням допомоги треба переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від постраждалого і тільки після цього надавати допомогу. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Послідовність дій під час надання домедичної допомоги постраждалим з травмами й ушкодженнями очей:
* потрібно швидко провести огляд постраждалого, визначити, чи він притомний і дихає;

* бажано установити характер пошкодження та уточнити скарги;

* викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

* допомогти постраждалому зайняти найбільш зручне положення.
Якщо постраждало му потрапили в очі дрібні сторонні речовини, наприклад бруд, пісок, дерев'яні чи металеві стружки і тому він унаслідок сильного болю не може відкріпи очі, то в такому випадку треба:
* попросити постраждалого повільно покліпати та обережно промити йому очі струменем теплої проточної води протягом не менше десяти хвилин;

* прикрити око чистою, стерильною серветкою, яку закріпити лейкопластирем до шкіри лиця (іл. 40.6);

* коли чужорідним тілом в оці стали мушка, вія, порошинка, смітинка, то око треба промити помірним струменем теплої води.

Якщо ж після промивання чужорідне тіло залишилося в оці, то можна використати стерильну марлеву серветку, щоб легенько дістати його. За відсутності позитивного результату або упевненості щодо видалення чужорідного тіла, треба прикрити око чистою, стерильною серветкою, яку закріпити лейкопластирем до шкіри обличчя. У будь-якому випадку для уникнення негативних наслідків травми треба, щоб такого постраждалого оглянув лікар-окуліст.
Іл. 40.6. Око прикрите чистою, стерильною серветкою, яку закріплено лейкопластирем до шкіри обличчя Іл. 40.7. Пов'язка на обидва ока (бінокулярна пов'язка) У разі ушкодження очей і наявності в них стороннього предмета:
- категорично не можна терти травмовані очі рукою або прикладати холод до очного яблука, щоб не посилити його травматичне ушкодження;

- не потрібно видаляти сторонній предмет з ока;

- необхідно накласти жорсткий щиток на око, щоб він спирався на край очної ямки (орбіти) і не торкався повік, зверху на нього покласти чисту стерильну серветку та закріпити її лейкопластиром і потім накласти пов'язку одночасно на обидва ока (бінокулярна пов'язка). Це потрібно для уникнення зайвих рухів травмованим оком, тому що очі є парним органом і рухаються синхронно, тобто коли рухається здорове око, то рухається одночасно і травмоване, що може значно погіршити наслідки травми, зокрема і спричинити втрату зору (іл. 40.7).

У разі потрапляння в очі хімічних розчинів треба промивати очі теплою проточною водою з чайника, з-під крана, з фляжки, гумової спринцівки, воду потрібно лити в напрямку зверху униз, від скроні до носа. Продовжувати цю процедуру необхідно до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги.

Винятком є потрапляння негашеного вапна: можна видаляти його кристали лише сухою стерильною марлевою серветкою або тампоном. Тільки після цього очі необхідно промити.

Хімічний опік очей кислотою вважають менш небезпечним порівняно з опіками, спричиненими лужними розчинами. Якщо на очне яблуко потрапила кислота, білок його передніх відділів починає згортатися (т. зв. коагуляція) і з нього утворюється своєрідна скориночка (струп), що перешкоджає подальшому руйнуванню тканин і проникненню кислоти. Але в постраждалого починається рясне сльозовиділення, що розчиняє кислоту, а вона поширюється на всю поверхню очного яблука та ушкоджує його поверхневі шари.

Винятком є потрапляння в око фтористоводневої, сірчаної та азотної кислот високої концентрації. Вони легко проникають у глибокі шари тканин очного яблука, навіть через струпи.

Луги, які потрапили на рогівку ока, спричиняють хімічний опік, унаслідок якого коагуляція білків не відбувається, а вони просто розчиняються. Тому скоринка, яка змогла б затримати луги, не утворюється. Вони проникають глибше і ушкоджують не тільки зовнішні, але і внутрішні елементи очного яблука. Руйнування тканин очей призводить до виникнення вологого некрозу (омертвіння), який може тривати кілька днів. Також може виникнути помутніння рогівки ока, ушкодження нервових закінчень і підвищення внутрішньоочного тиску, хоча біль у разі опіку лугами турбує постраждалого менше, ніж у разі потрапляння в око кислоти. Тому через відсутність сильного болю постраждалий не завжди усвідомлює небезпеку такої травми. Це може призвести до незворотних наслідків. Після потрапляння лужних розчинів у глибокі тканини очного яблука їх уже видалити звідти неможливо і людина повністю утрачає зір за кількох діб.

Пов'язку на очі після опіку не накладають, постраждалого треба терміново доправити до лікувального закладу.

Якщо з пораненого очного яблука відбувається витік рідини, то очі не можна промивати та накладати на них пов'язки, також не потрібно тиснути на них з метою зупинки кровотечі. Постраждалому необхідно лише надати зручного положення та забезпечити за ним постійний нагляд до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. У бойових умовах необхідно на це око накласти жорсткий щиток, щоб він спирався на край очної ямки (орбіти) і не торкався повік, зверху на нього покласти чисту стерильну серветку та закріпити її лейкопластиром і потім накласти пов'язку одночасно на обидва ока (т. зв. бінокулярна пов'язка) та транспортувати його в положенні лежачи на спині.

У всіх випадках за погіршення стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги треба повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги і виконувати його указівки.
Порядок надання допомоги в разі травми очей.
1. Що таке травма або ушкодженнях очей?

2. Які бувають травми ока залежно від виду пошкоджу вальних факторів?

3. Які можуть бути ознаки травмування очей?

4. Назвіть послідовність дій під час надання домедичної допомоги постраждалим з травмами та ушкодженнями очей.

5. Що треба зробити перед наданням допомоги постраждалим з травмами та ушкодженнями очей?

6. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо постраждалому потрапили в очі дрібні сторонні речовини?

7. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо в постраждалого є пошкодження очей з наявністю в них стороннього предмета?

8. Як треба правильно накладати жорсткий щиток на ділянку ока?

9. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо в очі постраждалого потрапили хімічні розчини?

10. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо з пораненого очного яблука відбувається витік рідини в умовах мирного часу та під час бойових дій?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок надання допомоги за травми очей - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Порядок надання допомоги за травми очей - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
02.02.2022-10-А
Тема : Алгоритм надання домедичної допомоги при травмi голови.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За ілюстрацією (іл. 36.1) та інформацією, яку ви засвоїли на уроках біології діть коротку розповідь про будову черепа.
Іл. 36.1. Будова черепа людини
Травмою голови називають будь-яке пошкодження в ділянці голови. Унаслідок раптового впливу будь-яких зовнішніх факторів порушується цілісність кісткових структур черепа та / або м'яких тканин голови. Більшість травм голови - це удари (пошкодження м'яких поверхневих тканин, без ушкодження мозку і кісток), а решта - черепно-мозкові травми (з ушкодженням мозку, судин і нервів).

Черепно-мозкова травма - стан, що виникає внаслідок травматичного ушкодження головного мозку, його оболонок, судин, кісток черепа і зовнішніх покривів голови. До тяжкої черепно-мозкової травми відносять забиття та стиснення головного мозку, внутрішньочерепні крововиливи. Травми голови є частою причиною летального (смертельного) результату унаслідок ушкодження мозку. Після отримання травми голови не можна самостійно приймати ліки і рухатися.

Травма голови може виникнути після падіння з висоти; стрибків у воду на мілині або у водойму з перешкодами; удару по голові або тулубу (спортивна травма - удар у боксі, регбі, падіння з коня тощо); падіння людей похилого віку; дорожньо-транспортної пригоди; ураження блискавкою; ураження електричним струмом; вибухової травми (вибухи газу та ін.); тяжкої проникаючої в порожнину черепа рани (вогнепальні рани) тощо.

Ознаками черепно-мозкової травми є місцеві симптоми за легких травм - це гулі, садна та синці на ділянках голови та обличчя; загальні симптоми - деформація ділянок голови; поява судом; сонливість; сплутаність або утрата свідомості; поява сильного болю або відчуття тиску в голові та шиї; наявність стійкого головного болю; порушення зору; поява нудоти та блювоти; утрата рівноваги; виділення крові та/або ліквору (прозора спинномозкова рідина, яка циркулює в порожнинах шлуночків головного мозку та в просторі під павутинною оболонкою головного і спинного мозку) з ротової та/або носової порожнини чи з вух, поколювання або втрата чутливості в пальцях рук та ніг; утрата рухових функцій кінцівок; утруднення дихання тощо.
Класифікація травм голови 1. Відкриті травми (переважно поширені в бойових умовах):
- забої, ґулі, рани, підшкірні крововиливи;

- переломи кісток;

- переломи мозкового відділу черепа;

- переломи кісток лицьового від ділу черепа.
2. Закриті травми (ними часто є вибухові травми):
- перелом основи черепа;

- струс мозку;

- внутрішньочерепний крововилив.
3. Скальповані травми (з повним або частковим відділенням великого клаптя всіх м'яких тканин на волосистій частині голови).
Вони можуть бути закриті (контузія) чи відкриті (прокол, надрив чи розрив). Скальпована рана може супроводжувати перелом кісток черепа і ушкодження головного мозку. Відкриті скальповані рани супроводжуються масивною кровотечею, яка може призвести навіть до летальної (смертельної) крововтрати, хоча після вчасно наданої допомоги вони зазвичай загоюються.
Алгоритм надання домедичної допомоги постраждалим у разі травми голови
Перед наданням допомоги необхідно переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що уже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого і тільки після цього надавати допомогу постраждалому. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!

Домедичну допомогу мають надавати дві людини. Спочатку треба зафіксувати шийний відділ хребта (фіксація руками, шийний комірець, м'яка шина). Ручну фіксацію може виконати помічник, який, ставши на коліна біля лежачого травмованого, повинен тримати його голову. Тримати голову травмованого потрібно з обох боків у нейтральному положенні - на прямій лінії з тілом, не дозволяючи їй рухатися вбік. Великі пальці долонь упираються зверху на плечі, решта пальців заведена під плечі, руки - біля голови (іл. 36.2).
Іл. 36.2. Ручна фіксація шийного відділу хребта Іл. 36.3. Створення нейтрального положення голови підкладанням під шию валика Іл. 36.4. Шийний комірець "Філадельфія" для забезпечення фіксації шийного відділу хребта за тяжких травм голови або шийного відділу
Дорослим притомним постраждалим для надання нейтрального положення голови можна підкласти під шию валик з тканини чи іншого матеріалу, щоб підняти її на рівень тіла (іл. 36.3).

Шийні комірці зазвичай може накладати спеціально навчений персонал, тому що їх треба накладати точно і відповідно до розміру. Одночасно з накладанням шийного комірця застосовують ручну фіксацію хребта. Найчастіше використовують коміри з твердого пластику з м'якою підкладкою з піноматеріалу, їх накладають на шию постраждалого для підтримування шийного відділу хребта в нейтральному положенні та іммобілізації голови (іл. 36.4).
Отже, у разі травми голови потрібно:
- провести огляд постраждалого, визначити, чи є дихання, чи притомний;

- негайно викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- якщо в травмованого дихання немає, слід негайно розпочати СЛР;

- до місця удару бажано прикласти холод.
За відсутності в постраждалого на голові рани й інших ушкоджень необхідно:
* укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

* підтримати постраждалого психологічно;

* забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

* у разі погіршення стану постраждалого ще раз зателефонувати до диспетчера екстреної (швидкої) медичної допомоги та дотримувати отриманих від нього рекомендацій;

* за наявності небезпеки евакуювати постраждалого в безпечне місце на довгій транспортувальній дошці (знятих дверях або щиті).
За наявності в постраждалого рани голови та інших ушкоджень потрібно:
- накласти пов'язки на рани;

- укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

- підтримати постраждалого психологічно;

- забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- за погіршення стану постраждалого повторно зателефонувати до диспетчера екстреної (швидкої) медичної допомоги та дотримувати отриманих від нього рекомендацій;

- за наявності небезпеки евакуювати постраждалого в безпечне місце на довгій транспортувальній дошці (на твердих ношах, знятих дверях або щиті).
Алгоритм надання домедичної допомоги при травмі голови.
1. Що називають травмою голови?

2. У яких випадках може виникнути травма голови?

3. Які ознаки черепно-мозкової травми?

4. Як класифікують травми голови?

5. Назвіть алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми голови.

6. Що треба робити перед наданням допомоги у разі травми голови?

7. Чим відрізняються удари голови від черепно-мозкових травм?

8. Який алгоритм надання домедичної допомоги за відсутності в постраждалого рани в ділянці голови та інших ушкоджень?

9. Який алгоритм надання домедичної допомоги за наявності в постраждалого рани в ділянці голови та інших ушкоджень?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травм голови - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травм голови - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Дистанцiйне навчання
Тема: Особливостi накладання шин на верхню та нижню кiнцiвки https://uahistory.co/pidruchniki/gydima-national-defense-bases-medical-knowledge-girls-10-class-2018/34.php

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте з уроків "Основи здоров'я" та "Біологія", що таке шини і в яких випадках їх використовують.

Порядок надання домедичної допомоги постраждалим під час переломів і вивихів визначає механізм її здійснення в разі підозри на травми кісток кінцівок та вивихи.

У разі переломів і вивихах верхніх та нижніх кінцівок проводять їх іммобілізацію (знерухомлення) з метою попередження подальшого зміщення кісткових уламків і травмування ними інших тканин та органів; попередження виникнення травматичного шоку; перетворення закритого перелому у відкритий з наступним пошкодженням усіх тканин - кровоносних судин, нервів, зв'язок, м'язів та шкіри; попередження поширення інфекції у кінцівках.

Іммобілізація - це створення нерухомості пошкодженої або хворої частини тіла, зазвичай кінцівки або хребта та інших кісток, накладенням шин від моменту отримання травми до надання медичної допомоги. Для її проведення використовують стандартне обладнання (шини) або підручні засоби.
Загальні принципи накладання шин на кінцівки
1. Підготовка постраждалого до накладання шини. Перед проведенням іммобілізації постраждалого потрібно заспокоїти, пояснити свої дії, розслабити стискаючі частини одягу, з травмованої руки зняти прикраси та годинник (за наявності, з метою попередження її набряку та подальшого ушкодження).

2. За відкритого перелому перед накладанням шини в разі сильної кровотечі необхідно накласти джгут, на рану накласти стерильну пов'язку, але під час фіксації (закріпленні) шини не можна закривати місце, де накладений джгут, щоб була можливість коригувати стан останнього.

3. Шину не можна накладати з того боку, де зламана кістка виступає назовні;

4. Під час іммобілізації кінцівки попередньо треба надати їй нормальне фізіологічне положення, а якщо це неможливо, то таке, за якого кінцівка найменше травмуватиметься.

5. У разі закритих переломів перед накладанням транспортної шини необхідно злегка витягнути травмовану кінцівку, що у більшості випадків дозволить зменшити зміщення уламків і відповідно послабити їхній тиск на прилеглі м'які тканини. Але цього не можна робити в разі відкритих переломів, тому що забруднені уламки кістки із рани перемістяться в м'які тканини і додатково інфікуватимуть рану.

6. У разі відкритих вивихів перед накладанням транспортної шини вправлення кісток не виконують, а накладають стерильну пов'язку і кінцівку фіксують у тому положенні. у якому вона перебувала в момент травмування;

7. Шини для іммобілізації потрібно накладати поверх одягу і взуття постраждалого, які лише за необхідності розрізають. Це дозволяє уникнути додаткової травматизації пошкодженої кінцівки під час роздягання постраждалого, а також одяг та взуття виконують роль додаткових прокладок між шкірою і шинами. Між шиною і кінцівкою постраждалого треба прокласти м'яку ватно-марлеву прокладку або інший м'який матеріал для попередження стискання тканин у місцях кісткових виступів. Накладаючи шини поверх одягу або взуття, такі прокладки підкладають тільки в місцях кісткових виступів;

8. У разі переломів передпліччя, стегна, гомілки шини можна робити прямими, а в разі перелому плеча шину треба накласти від середини лопатки здорового боку через спину, обігнути плечовий суглоб, опустити уздовж плеча до ліктьового суглоба, потім вона має бути вигнута під прямим кутом і досягнути по передпліччю до основи пальців кисті.

9. Моделювання шини (підгонка її під розмір пошкодженої кінцівки) необхідно проводити ліпше на кінцівці того, хто буде накладати шину, щоб не порушувати положення травмованої кінцівки. Моделювання шини на пошкодженій кінцівці постраждалого призведе до її грубої травматизації та значно підсилить біль (іл. 35.1);

10. Іммобілізована кінцівка перед транспортуванням постраждалого в холодну пору року має бути обов'язково утеплена для запобігання відмороження.
Іл. 35.1. Моделювання шини та накладання її в разі перелому теча
11. Шини мають бути такої довжини, щоб вони фіксували не менше двох суглобів у разі наступних переломів: передпліччя - променево-зап'ястковий і ліктьовий суглоби; гомілки - гомілковостопний і колінний суглоби. Три суглоби треба фіксувати в разі: а) перелому плеча - плечовий, ліктьовий і променево-зап'ястковий; стегна - усі суглоби нижньої кінцівки (кульшовий, колінний та гомілковостопний), притому з трьох боків. Зовнішня шина має бути накладена вподовж від стопи до пахви, внутрішня - від стопи до пахвинної ділянки, задня - від стопи до сідничної складки. У пахву з боку пошкодження до накладення шини треба вкласти ватно-марлеву прокладку або згорнуту косинку чи шматок матерії. Відповідна фіксація двох або трьох суглобів травмованої кінцівки в постраждалого необхідна для попередження посилення болю під час його транспортування, який може спричинити більш виражені прояви травматичного шоку, що може призвести й до летального результату;

12. Шини потрібно щільно прикріплювати до травмованої кінцівки бинтуванням. За браку перев'язувальних засобів шини фіксують кількома хустками, шматками бинта, тасьми, мотузки, ременями тощо. їхні вузли треба фіксувати із зовнішнього боку кінцівки, рекомендовано фіксуючі пов'язки накладати по дві вище та нижче за місце перелому.

13. Після накладення шин у разі переломів кісток руки її підвішують на косинці;

14. У разі перелому кісток кисті у долоню попередньо вкладають шматок вати або тканини та іммобілізують шиною, яку прикладають до долонної поверхні;

15. У разі перелому кісток стопи необхідно накладати дві шини. Першу, яка попередньо змодельована за контуром задньої поверхні гомілки, накладати від кінчиків пальців по підошовній поверхні стопи, потім під прямим кутом уздовж задньої поверхні гомілки до колінного суглоба. Другу накладають з обох боків гомілки у формі літери U уздовж її зовнішньої поверхні, щоб вона охопила підошовну поверхню стопи на зразок стремена. Шини прибинтовують до кінцівки.

Іммобілізацію зазвичай треба виконувати не менше, ніж удвох - один із тих, хто надає допомогу, обережно піднімає кінцівку так, щоб не допустити зсуву уламків, а другий - щільно і рівномірно прибинтовує шину до кінцівки, починаючи від її периферії. Кінці пальців, якщо вони не пошкоджені, потрібно залишати відкритими для контролю за кровообігом.

Під час перекладання постраждалого на ноші, одна людина повинна тримати ушкоджену кінцівку.

До і після накладення шини треба перевіряти наявність кровообігу у травмованій кінцівці (запитати у постраждалого, чи не німіють у нього кінчики пальців пошкодженої кінцівки та перевірити стан пальців на ній - вони повинні бути теплими на дотик і мати рожевий колір нігтів. Доцільно порівняти їх стан з показниками на здоровій кінцівці. Якщо постраждалий скаржиться на оніміння в них, то треба послабити пов'язку).

Види шин. Для накладення шин на кінцівки в разі переломів та вивихів використовують кілька видів стандартного обладнання (шин).

Драбинчасті шини (Крамера) добре моделюються, але перед накладенням їх необхідно обмотувати м'яким матеріалом з метою профілактики пролежнів.

Лубкові шини не моделюються.

Сітчасті шини придатні для іммобілізації дрібних кісток, зокрема, стопи або кисті.

Шина Дітерихса дає змогу іммобілізувати та витягнути пошкоджену ногу.

Пневматичні шини для іммобілізації треба накачувати повітрям, і їх легко пошкодити, що спричинить утрату їх іммобілізаційних властивостей.

Вакуумні шини наповнені гранулами, щоб таку шину використати для іммобілізації, з неї необхідно, навпаки, викачати повітря.

До сучасних шин належать гнучка шина зразка SAM (США) та шина Kendrick (Китай). В Україні й інших країнах ці шини набувають популярності. Шина зразка SAM виготовлена з тонкої пластини алюмінію, покритої шаром ізолюючого пінополіуретанового матеріалу, тому вона легка й компактна. У шини немає гострих кутів, вона гнеться у будь-якому напрямку і не ламається під час деформації (іл. 35.2). Випускається шина у двох варіантах - тактична шина для використання під час бойових дій та цивільна. Відрізняються вони за кольором та жорсткістю - тактична жорсткіша, ніж цивільна.
Іл. 35.2. Шина зразка SAM тактична Іл. 35.3 Варіанти застосування шини зразка SAM
Незважаючи на свою гнучкість, шина добре зберігає форму і під час надання домедичної допомоги дає змогу надійно та акуратно зафіксувати травмовані ділянки - переломи. вивихи та інші травми (іл. 35.3).
Особливості накладення шини SAM на руку або гомілку:
- шину необхідно змоделювати за формою пошкодженої кінцівки;

- для підтримки зап'ястка або передпліччя шину потрібно накласти навколо ліктя так. щоб два суглоби вище та нижче за місце перелому були знерухомлені;

- відтак зафіксувати шину на кінцівці за допомогою бинта, бандажа або інших фіксуючих матеріалів - мотузка, клейка стрічка (скотч, пластир тощо). Матеріал, що фіксує, має бути досить туго затягнутий, щоб щільно утримував шину на місці, але не перешкоджав кровообігу;

- після закінчення фіксації потрібно оглянути кінцівку для виявлення ознак порушень кровообігу. За наявності ознак його порушення (наприклад, холодні пальці, відчуття оніміння або відсутність пульсу), треба упевнитися, що краї шини не перешкоджають кровообігу (наприклад, не тиснуть на підпахвову ділянку) та заново накласти фіксуючу пов'язку.

Шину Kendrick використовують під час перелому стегна (іл. 35.4).
Іл. 35.4. Шина Kendrick: а - згорнута; б - розгорнута; в - накладена на нижню кінцівку
Протипоказаннями до використання шини Kendrick є наявність ран у ділянках коліна. стегна, тазу, гомілки чи щиколотки, а також - переломів кісток гомілки, травми гомілково-ступневого суглобу, травматичної ампутації нижньої кінцівки.

Особливості іммобілізації нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick. Іммобілізацію треба проводити двома, а ліпше трьома особами (рятівник і два помічника).

Перший помічник фіксує постраждалого. Другий звільняє уражену кінцівку від взуття та одягу, щоб можна було визначити пульс, рухливість і чутливість пальців нижче місця поранення. Потім порівнюють ці показники з аналогічними на здоровій кінцівці.

Рятівник накладає джгут-турнікет на травмовану кінцівку, якщо пульс наявний - турнікет не затягує, а просто залишає на кінцівці. Коловорот турнікета розміщений на передній поверхні стегна. Рятівник визначає необхідну довжину шини, приміривши її до нетравмованої ноги. Довжина шини має перевищувати довжину неураженої ноги приблизно на 30,5 см. П'яткова частина трубки шини (останній сегмент з фіксатором) має повністю виступати за п'ятку кінцівки (іл. 35.5).

Потрібно підготувати манжету, щоб ремінь для витягування (червоний, призначений для витягування кінцівки) був укорочений за рахунок ременя фіксації (жовтий з петлею). Зелений ремінь має бути послаблений.

Рятівник стабілізує кінцівку, здійснює витягування її по осі. Помічник накладає манжету з петлею на щиколотку (іл. 35.6) та проводить витягування травмованої кінцівки по осі упродовж усієї процедури іммобілізації до надійної фіксації її положення (іл. 35.7).
Іл. 35.5. Іммобілізація нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick Іл. 35.6. Накладена манжета з петлею на щиколотку Іл. 35.7. Витягування травмованої кінцівки за віссю
Відтак потрібно перевірити наявність пульсу на артеріях щиколотки, рухливість пальців та їх чутливість і порівняти ці дані з показниками на нетравмованій кінцівці.

Під час транспортування постраждалого необхідно контролювати пульс на травмованій кінцівці та здійснювати підтягування шини під час послаблення її натягу. Тракцію (від латин. tractio - тяга), тобто витягування травмованої кінцівки треба проводити до досягнення нею довжини здорової кінцівки або до зняття больового синдрому.

Якщо правильно накладено шину, у багатьох постраждалих значно послаблюються біль та судоми м'язів.

Особливості накладання шин з підручних засобів на верхню та нижню кінцівки

За відсутності стандартних засобів іммобілізації можна використати будь-які підручні засоби - гілки дерев, палиці, дошки, лижі та лижні палки, картон, фанеру, малу саперну лопатку тощо. (іл. 35.8).
Іл. 35.8. Підручні засоби для іммобілізації
Розмір підручних засобів для іммобілізації кінцівок повинен бути достатнім для створення надійної фіксації як мінімум двох суміжних суглобів (вище та нижче за місце перелому).

Обов'язково треба покласти м'які прокладки (наприклад, ватно-марлеву або тканинну) між жорсткими предметами та кінцівкою, на яку накладається шина. У ділянки суглобів та чутливих зон, наприклад пахову, треба покласти більш товсті прокладки.

Іммобілізуючи плече підручними засобами (палиці, дощечки тощо), необхідно дотримувати певних умов: з внутрішньої сторони верхній кінець імпровізованої шини повинен доходити до пахвової западини, а із зовнішньої сторони другий її кінець повинен виступати за плечовий суглоб, а нижні кінці - за лікоть. Після накладання таких шин їх прив'язують нижче і вище за місце перелому до плечової кістки, а передпліччя підвішують на косинці (іл. 35.9).

Шини фіксують чотирма вузлами: два вище та два нижче за місце перелому та закріплюють за допомогою фіксуючих пов'язок.
Іл. 35.9. Іммобілізація передпліччя, кисті та плеча за допомогою підручних засобів
Після проведення іммобілізації верхньої кінцівки будь-якими видами шин необхідно травмовану руку закріпити за допомогою трикутної пов'язки (косинки медичної). Косинку медичну треба накласти на передню поверхню грудної клітки основою уздовж тіла, а верхівкою - у бік травмованої руки. Руку, зігнуту в ліктьовому суглобі під прямим кутом, укладають на косинку.

Один кінець косинки розташовують на передпліччі травмованої руки, а другий піднімають на надпліччя здорової сторони й зав'язують їх на шиї, позаду або з боку здорової сторони. Верхівку косинки загинають над ліктем попереду й прикріплюють шпилькою. Після цього доцільно додатково закріпити плече до грудей фіксуючою пов'язкою (іл. 35.10).
Іл. 35.10. Накладання трикутної пов'язки (медичної косинки)
Якщо перелом у нижній частині ноги, то шина має виступати вище за коліно й нижче за гомілку. За наявності перелому стегна треба розмістити жорсткі предмети з обох боків пошкодженої кінцівки так, щоб знерухомити стегно, коліно та гомілку (іл. 35.11). Ззовні шина повинна бути накладена від стопи до пахви, зсередини - від стопи до промежини.
Іл. 35.11. Накладена шина з підручних засобів на нижню травмовану кінцівку
За відсутності засобів іммобілізації залишається можливість використовувати так звану аутоіммобілізацію. Наприклад, пошкоджену верхню кінцівку можна зафіксувати до тулуба марлевими бинтами або косинкою, а пошкоджену нижню кінцівку - до здорової ноги (іл. 35.12).
Іл. 35.12. Іммобілізація нижньої кінцівки за відсутності шин - аутоіммобілізація Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки.
1. З якою метою проводять іммобілізацію під час переломів і вивихів кінцівок?

2. Що використовують для іммобілізації верхніх та нижніх кінцівок?

3. Назвіть загальні принципи накладання шин.

4. Що треба зробити перед накладанням шини в разі відкритого перелому за наявності сильної кровотечі?

5. З якого боку не можна накладати шину за відкритого перелому?

6. Що треба зробити перед накладанням шини в разі закритого перелому?

7. Що треба зробити перед накладанням шини в разі відкритого вивиху?

8. Чи можна накладати шини для іммобілізації поверх одягу і взуття?

9. Що треба прокласти між шиною і кінцівкою постраждалого для попередження стискання тканин у місцях кісткових виступів?

10. На кому необхідно проводити моделювання шини?

11. Що треба перевіряти у травмованого до і після накладення шини?

12. Які є види шин?

13. Які особливості накладення шини SAM на руку або гомілку?

14. Які особливості іммобілізації нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick?

15. Які підручні засоби можна використати, якщо немає стандартних засобів іммобілізації?

16. Які особливості накладання шин з підручних засобів на верхню та нижню кінцівки?

17. Що можна зробити для іммобілізації кінцівок за відсутності будь-яких засобів для її проведення?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
06.11. 2021
Дистанцiйне навчання
Тема : Поняття про травму. Види та класифiкацiя травм

# data[].attributes.body
14.04.2021-10-Б
15.04.2021-10-А
Тема : Порядок надання допомоги при травмi очей.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За ілюстрацією (іл. 40.1) та інформацією, яку ви засвоїли з курсів "Основи здоров'я" та "Біологія", складіть стислу розповідь про будову ока.
Іл. 40.1. Будова ока
Травма (ушкодження) очей - це вплив на орган зору різних ушкоджуючих факторів, що може спричинити порушення його функції або втрату зору. Під час травм ока спочатку ушкоджується його оптичний апарат: рогівка, кришталик і склисте тіло. У складніших випадках може ушкодитися сітківка і навіть зоровий нерв, що доволі часто може призводити до сліпоти.
Залежно від виду пошкоджувальних чинників, травми ока можуть бути:
* механічними (удар, потрапляння стороннього тіла, вогнепальне поранення уламками мін і кулями, ушкодження колючими й ріжучими предметами) (іл. 40.2, 40.3);

* хімічними (опік кислотами або лугами, спиртом, пральним порошком, клеєм та іншими речовинами побутової хімії);

* термічними (обмороження чи опік ока - полум'ям, паром, рідким металом, окропом, гарячою олією або іншими рідинами);

* променевими (унаслідок опромінення іонізуючим випромінюванням або ультрафіолетовими променями). Це може бути електроофтальмія, сніжна офтальмія в електрозварників, артистів під час кінозйомок та в осіб, що потрапили під опромінення кварцовою лампою тощо, а також у тих, які хто тривалий час перебуває на місцевості, покритій снігом і яскраво освітленій сонцем (іл. 40.4).

Можливе також виникнення травми від поєднання кількох факторів.
Іл. 40.2. Характерна травма ока
Під час травми ока може відбуватися і розрив щільних тканин, а також крововилив, порушення цілісності та кісткових стінок орбіти, може розпочатися сильна, тривала і неконтрольована сльозотеча.

У разі розриву повіки треба розкрити повіки і переконатися, що немає розривів очного яблука (іл. 40.5).

Ознаки травмування очей можуть бути різного ступеня виразності: від легкого почуття дискомфорту до сильного і нестерпного болю. Прояв інтенсивності симптомів безпосередньо залежить від місця локалізації стороннього тіла, а також ступеня ушкодження ока. За проникаючої травми очей постраждалий відчуває сильний біль, у нього різко погіршується або зовсім утрачається зір, відбувається ушкодження рогівки і склери ока.

У випадку, якщо немає відчуття дискомфорту, але все-таки є підозра, що в око потрапило стороннє тіло, необхідно негайно звернутися до лікаря, щоб запобігти розвитку можливих ускладнень.

Перед наданням допомоги треба переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від постраждалого і тільки після цього надавати допомогу. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Послідовність дій під час надання домедичної допомоги постраждалим з травмами й ушкодженнями очей:
* потрібно швидко провести огляд постраждалого, визначити, чи він притомний і дихає;

* бажано установити характер пошкодження та уточнити скарги;

* викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

* допомогти постраждалому зайняти найбільш зручне положення.
Якщо постраждало му потрапили в очі дрібні сторонні речовини, наприклад бруд, пісок, дерев'яні чи металеві стружки і тому він унаслідок сильного болю не може відкріпи очі, то в такому випадку треба:
* попросити постраждалого повільно покліпати та обережно промити йому очі струменем теплої проточної води протягом не менше десяти хвилин;

* прикрити око чистою, стерильною серветкою, яку закріпити лейкопластирем до шкіри лиця (іл. 40.6);

* коли чужорідним тілом в оці стали мушка, вія, порошинка, смітинка, то око треба промити помірним струменем теплої води.

Якщо ж після промивання чужорідне тіло залишилося в оці, то можна використати стерильну марлеву серветку, щоб легенько дістати його. За відсутності позитивного результату або упевненості щодо видалення чужорідного тіла, треба прикрити око чистою, стерильною серветкою, яку закріпити лейкопластирем до шкіри обличчя. У будь-якому випадку для уникнення негативних наслідків травми треба, щоб такого постраждалого оглянув лікар-окуліст.
Іл. 40.6. Око прикрите чистою, стерильною серветкою, яку закріплено лейкопластирем до шкіри обличчя Іл. 40.7. Пов'язка на обидва ока (бінокулярна пов'язка) У разі ушкодження очей і наявності в них стороннього предмета:
- категорично не можна терти травмовані очі рукою або прикладати холод до очного яблука, щоб не посилити його травматичне ушкодження;

- не потрібно видаляти сторонній предмет з ока;

- необхідно накласти жорсткий щиток на око, щоб він спирався на край очної ямки (орбіти) і не торкався повік, зверху на нього покласти чисту стерильну серветку та закріпити її лейкопластиром і потім накласти пов'язку одночасно на обидва ока (бінокулярна пов'язка). Це потрібно для уникнення зайвих рухів травмованим оком, тому що очі є парним органом і рухаються синхронно, тобто коли рухається здорове око, то рухається одночасно і травмоване, що може значно погіршити наслідки травми, зокрема і спричинити втрату зору (іл. 40.7).

У разі потрапляння в очі хімічних розчинів треба промивати очі теплою проточною водою з чайника, з-під крана, з фляжки, гумової спринцівки, воду потрібно лити в напрямку зверху униз, від скроні до носа. Продовжувати цю процедуру необхідно до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги.

Винятком є потрапляння негашеного вапна: можна видаляти його кристали лише сухою стерильною марлевою серветкою або тампоном. Тільки після цього очі необхідно промити.

Хімічний опік очей кислотою вважають менш небезпечним порівняно з опіками, спричиненими лужними розчинами. Якщо на очне яблуко потрапила кислота, білок його передніх відділів починає згортатися (т. зв. коагуляція) і з нього утворюється своєрідна скориночка (струп), що перешкоджає подальшому руйнуванню тканин і проникненню кислоти. Але в постраждалого починається рясне сльозовиділення, що розчиняє кислоту, а вона поширюється на всю поверхню очного яблука та ушкоджує його поверхневі шари.

Винятком є потрапляння в око фтористоводневої, сірчаної та азотної кислот високої концентрації. Вони легко проникають у глибокі шари тканин очного яблука, навіть через струпи.

Луги, які потрапили на рогівку ока, спричиняють хімічний опік, унаслідок якого коагуляція білків не відбувається, а вони просто розчиняються. Тому скоринка, яка змогла б затримати луги, не утворюється. Вони проникають глибше і ушкоджують не тільки зовнішні, але і внутрішні елементи очного яблука. Руйнування тканин очей призводить до виникнення вологого некрозу (омертвіння), який може тривати кілька днів. Також може виникнути помутніння рогівки ока, ушкодження нервових закінчень і підвищення внутрішньоочного тиску, хоча біль у разі опіку лугами турбує постраждалого менше, ніж у разі потрапляння в око кислоти. Тому через відсутність сильного болю постраждалий не завжди усвідомлює небезпеку такої травми. Це може призвести до незворотних наслідків. Після потрапляння лужних розчинів у глибокі тканини очного яблука їх уже видалити звідти неможливо і людина повністю утрачає зір за кількох діб.

Пов'язку на очі після опіку не накладають, постраждалого треба терміново доправити до лікувального закладу.

Якщо з пораненого очного яблука відбувається витік рідини, то очі не можна промивати та накладати на них пов'язки, також не потрібно тиснути на них з метою зупинки кровотечі. Постраждалому необхідно лише надати зручного положення та забезпечити за ним постійний нагляд до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. У бойових умовах необхідно на це око накласти жорсткий щиток, щоб він спирався на край очної ямки (орбіти) і не торкався повік, зверху на нього покласти чисту стерильну серветку та закріпити її лейкопластиром і потім накласти пов'язку одночасно на обидва ока (т. зв. бінокулярна пов'язка) та транспортувати його в положенні лежачи на спині.

У всіх випадках за погіршення стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги треба повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги і виконувати його указівки.
Порядок надання допомоги в разі травми очей.
1. Що таке травма або ушкодженнях очей?

2. Які бувають травми ока залежно від виду пошкоджу вальних факторів?

3. Які можуть бути ознаки травмування очей?

4. Назвіть послідовність дій під час надання домедичної допомоги постраждалим з травмами та ушкодженнями очей.

5. Що треба зробити перед наданням допомоги постраждалим з травмами та ушкодженнями очей?

6. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо постраждалому потрапили в очі дрібні сторонні речовини?

7. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо в постраждалого є пошкодження очей з наявністю в них стороннього предмета?

8. Як треба правильно накладати жорсткий щиток на ділянку ока?

9. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо в очі постраждалого потрапили хімічні розчини?

10. Яка послідовність надання домедичної допомоги, якщо з пораненого очного яблука відбувається витік рідини в умовах мирного часу та під час бойових дій?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок надання допомоги за травми очей - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Порядок надання допомоги за травми очей - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
12.04.2021-10-Б
13.04.2021-10-А
Тема : Алгоритм надання домедичноi' допомоги при травмi живота.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте інформацію про травми живота (див. § 23) і складіть розповідь про ознаки таких травм.

Закрита травма живота - травма, за якої шкіра, підшкірна клітковина та апоневроз залишаються непошкодженими, а на шкірі живота та прикордонних ділянках утворюються підшкірні крововиливи.

Проникаюча травма живота - травма, за якої канал рани проникає в черевну порожнину.

Закриті ушкодження живота відбуваються від удару в живіт твердим предметом, стиснення живота, падіння з висоти, обвалу, дії вибухової хвилі. Розрізняють ушкодження черевної стінки, органів черевної порожнини та заочеревинного простору.

Відповідно закриті ушкодження живота поділяють на дві групи: а) без ушкодження внутрішніх органів; б) з пошкодженням внутрішніх органів.

Ознаки закритої травми живота з можливою внутрішньою кровотечею в постраждалого: посиніння шкіри (утворення синця) на місці травми, хвилювання та неспокійна поведінка, часте дихання, бліда, холодна або волога на дотик шкіра, нудота, блювота; відчуття спраги, утрата свідомості.

Відкриті ушкодження (поранення) виникають унаслідок дії холодної, вогнепальної зброї та вторинних снарядів. Рани, що завдані холодною зброєю, поділяють на колоті, різані, рубані та рвані. Серед вогнепальних поранень розрізняють дробові, кульові (наскрізні, дотичні та сліпі). Унаслідок автомобільних катастрофах і виробничих травм виникають поранення, що завдані вторинними снарядами - уламками скла, металевими деталями тощо. Такі рани за характером наближаються до рвано-забитих.
Відкриті ушкодження живота залежно від того, чи залишилася очеревина непошкодженою або була ушкоджена, поділяють на:
- непроникаючі в черевну порожнину;

- проникаючі в черевну порожнину.

За непроникаючого поранення живота найчастіше пошкоджується передня черевна стінка або м'які тканини поперекової ділянки. Непроникаючі вогнепальні поранення черевної стінки під впливом сили бокового удару снаряда, що ранить, можуть пошкоджувати органи заочеревинного простору (задній відділ черевної порожнини, зокрема наднирникові залози та нирки, сечоводи і сечовий міхур тощо) і черевної порожнини. Але тоді характер пошкодження органів більше відповідає закритій травмі.
Розрізняють проникаючі поранення живота (іл. 39.1):
- поранення без ушкодження внутрішніх органів;

- поранення з ушкодженням внутрішніх органів. Найчастіше проникаючі поранення без ушкодження внутрішніх органів спостерігають унаслідок при нанесенні удару ножем, причому з такою швидкістю, коли рухливі петлі тонкої кишки вислизають у бік від леза ножа.

За проникаючих поранень з ушкодженням внутрішніх органів розрізняють ушкодження порожнистих органів (шлунок, кишечник, сечовий міхур, жовчний міхур), паренхіматозних органів (печінка, селезінка, підшлункова залоза, нирки) і кровоносних судин (магістральні артерії і вени, судини брижі, сальника, заочеревинного простору).

Ознаки проникаючої травми живота у постраждалого: наявність рани, біль у рані та у черевній порожнині, нудота, блювота, слабкість; відчуття тиску, затримка стільця і газів та порушення сечовипускання створює відчуття "розпирання" у животі; наявність сторонніх предметів у рані (ніж, уламок арматури тощо); наявність у рані частини кишечника чи сальника - евентерація, тобто вихід нутрощів за межі черевної порожнини унаслідок порушення її цілості та розгерметизації.

Алгоритм надання домедичної допомоги постраждалим в разі підозри на ушкодження живота. Перед наданням допомоги необхідно переконатися у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого і тільки після цього надавати допомогу постраждалому. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Щоб надати домедичну допомогу постраждалим у разі підозри на ушкодження живота, потрібно:
- провести огляд постраждалого, визначити, чи він притомний і дихає; за можливості, з'ясувати обставини, що спричинили травму, для встановлення характеру ушкодження, особливо в разі закритої травми живота;

- викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- за відсутності в постраждалого дихання, розпочати проведення серцево-легеневої реанімації.
У разі закритої травми живота:
- постраждалому потрібно надати зручне положення, за якого він найменше відчуває біль;

- за наявності ознак шоку в постраждалого (різке збліднення, пульс у нього стає слабким, а дихання частим і неглибоким), треба надати йому протишокове положення:

* покласти в горизонтальне положення;

* підкласти під його ноги валик з одягу або чогось іншого так, щоб ступні ніг були на рівні підборіддя;

* укрити постраждалого термопокривалом/покривалом (іл. 39.2);
Іл. 39.2. Постраждалий у протишоковому положенні укритий термопокривалом/ковдрою
- до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги постраждалому необхідно забезпечити постійний нагляд за його станом та моральну підтримку;

- у разі погіршення стану постраждалого ще до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги треба зателефонувати до диспетчера екстреної медичної допомоги повторно.
У разі проникаючої травми живота треба:
- надати постраждалому зручного положення;

- за наявності ознак шоку надати йому протишокового положення;

- накласти чисту, стерильну пов'язку на рану та зафіксувати її за допомогою лейкопластиру;

- не вправляти внутрішні органи в черевну порожнину постраждалого (це дуже боляче для постраждалого й спричинить додаткове інфікування черевної порожнини);

- не виймати з рани сторонні предмети;

- вкрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

- забезпечити постійний нагляд за постраждалим до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- у разі погіршення стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги.

У випадку затримки евакуації постраждалого в лікарню для уникнення стискання внутрішніх органів, що випали, на передню черевну стінку навколо них доцільно накласти стерильне ватно-марлеве кільце. А потім поверх цього кільця щільно, але не туго, щоб не перетиснути нутрощі і не спричинити цим їх омертвіння, треба накласти циркулярну асептичну (стерильну) пов'язку. Але її необхідно постійно змочувати бажано стерильними сольовими розчинами, щоб уникнути висихання. При підсиханні марля щільно прилипає до поверхні кишки і потім при знятті пов'язки це призведе до її значного ушкодження. За відсутності розчинів пов'язку можна змочувати прокип'яченою водою.

Постраждалим з травмами живота категорично заборонено їсти, пити та приймати таблетовані препарати.
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми живота.
1. Що таке закрита травма живота?

2. Що таке проникаюча травма живота?

3. За яких обставин можуть виникати закриті ушкодження живота?

4. На які дві групи поділяють закриті ушкодження живота?

5. Які ознаки закритої травми живота з можливою внутрішньою кровотечею у постраждалого?

6. На які дві групи і залежно від чого поділяють відкриті ушкодження живота?

7. Які ознаки проникаючої травми живота?

8. Назвіть алгоритм надання домедичної допомоги постраждалим у разі підозри на ушкодження живота.

9. Що необхідно зробити перед наданням допомоги постраждалим з травмою живота?

10. Який алгоритм надання домедичної допомоги в разі закритої травми живота?

11. Який алгоритм надання домедичної допомоги в разі проникаючої травми живота?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми живота - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми живота - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
07.04.2021- 10-Б
08. 04.2021-10-А
Тема : Алгоритм надання домедичноi ' допомоги при травмi грудноi' клiтки.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте інформацію про травми грудної клітки (див. § 22) і складіть розповідь про ознаки таких травм.

Цей алгоритм визначає механізм надання домедичної допомоги постраждало му в разі підозри на травму грудної клітки.

Ушкодження грудної клітки та органів, що містяться в ній, поділяють на відкриті та закриті.

Проникаюча травма грудної клітки - ушкодження, за якого канал рани має сполучення з плевральною порожниною.

Плевральна порожнина - це вузька замкнута щілина між пристінковою і легеневою плеврою (тонкою сполучно-тканинною мембраною, покритою епітеліальним шаром - серозною пластинкою, яка вкриває легені і стінки грудної порожнини зсередини). У серозній пластинці міститься приблизно 20 мл серозної рідини, яка зволожує листки плеври, зменшуючи коефіцієнт тертя між ними під час вдиху і видиху) (іл. 38.1);

Травма грудної клітки з підозрою на внутрішню кровотечу - ушкодження, за якого немає сполучення плевральної порожнини з навколишнім середовищем.

Поранення грудної клітки завжди супроводжує висока летальністю (смертність).

Крім рани грудної стінки, у разі проникаючих поранень грудної клітки можуть ушкоджуватися важливі для життя органи: легені, трахея, крупні бронхи, магістральні кровоносні судини і серце, стравохід, діафрагма тощо. Можливими є і різні поєднання цих пошкоджень. Вони частіше трапляються під час бойових дій.

До закритих травм належать ушкодження кісткового каркаса грудної клітки і розміщених у ньому органів без пошкодження шкіри. У мирний час вони трапляються значно частіше за відкриті. Основна причина цього виду травми - дорожньо-транспортні пригоди, а також природні та виробничі катастрофи.

Закриті травми поділяють на дві групи, що визначають тяжкість травми: а) без пошкодження внутрішніх органів; б) з пошкодженням внутрішніх органів (легені, бронхи, великі судини, серце).

Іншим критерієм тяжкості є поділ на травму з пошкодженням і без пошкодження кісток грудної клітини. І в тому, і в іншому випадку травма може бути ізольованою, а також може супроводжуватися пошкодженням внутрішніх органів.

За травми грудної клітки можлива й травма хребта.
Поранення грудної клітки класифікують на:
* вогнепальні (кульові, уламкові);

* невогнепальні;

* одиночні;

* множинні;

* проникаючі;

* непроникаючі;

* з пошкодженням кісток;

* без пошкодження кісток.

За характером раневого каналу рани бувають наскрізні, сліпі, дотичні.

Ознаки проникаючої травми грудної клітки: наявність рани, утруднене дихання, кровотеча з рани (кров може бути яскраво-червоною, пінистою), звук всмоктування повітря через рановий отвір при кожному вдиху, можливе кровохаркання.

Ознаки травми грудної клітки з підозрою на внутрішню кровотечу: посиніння шкіри (утворення синця) на місці травми; під шкірою з боку перелому (рани) також може бути здуття (підшкірна емфізема - наявність повітря в підшкірній клітковин), відчуття крепітації (тертя кісткових уламків) під час пальпації грудної клітки; утруднене дихання, можливе кровохаркання; часте дихання (понад 20 вдихів за хвилину); бліда, холодна або волога на дотик шкіра, нудота, блювота, відчуття спраги, порушення свідомості

Алгоритм надання домедичної допомоги постраждалому в разі підозри на травму грудної клітки. Перед наданням допомоги необхідно переконатися у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого і тільки після цього надавати допомогу постраждалому. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Потрібно впевнено володіти такими навичками:
- провести огляд постраждалого, визначити притомність, наявність дихання;

- викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- за відсутності в постраждалого дихання, розпочати СЛР.

Послідовність дій під час падання домедичної допомоги постраждалому в разі проникаючої травми грудної клітки: під час поранення грудної клітки у неї через рану може потрапити повітря, що спричинить стискання ним легень та серця і може швидко призвести до смерті постраждалого, особливо якщо в плевральній порожнині накопичиться багато крові.

Тому треба попросити постраждалого зробити глибокий видих і накласти йому на рану чисту, стерильну серветку та матеріал, який не пропускає повітря (наприклад, шматок поліетиленового пакета, пластикова обгортка, вощений папір, прогумована тканина тощо - так звана оклюзійна пов'язка). Шар цього матеріалу має виступати на 1,5 см за межі стерильної серветки. Не треба витягати з рани сторонні предмети, щоб не відновити або посилити кровотечу, а також заливати в рану йод або спирт, достатньо накласти на неї стерильну пов'язку.

Потрібно зафіксувати пов'язку лейкопластиром, залишивши один її край вільним (іл. 38.2). Така пов'язка не дає зовнішньому повітрю проходити через отвір рани в грудну клітку на вдиху та стискати легені й серце (напружений пневмоторакс - повітря в грудній клітці), навпаки створить умови для випуску його на видиху, що усуватиме пневмоторакс. Але якщо після накладання оклюзійної пов'язки стан постраждалого погіршується, то її треба зняти (можливо пов'язка починає створювати напружений пневмоторакс).

За умови стабільного стану постраждалого з проникаючою раною грудної клітки оклюзійну пов'язку можна не накладати, а обмежитися накладенням звичайної пов'язки та продовжувати спостерігати за його станом.

У разі вогнепального поранення грудної клітки необхідно обов'язково перевірити місце можливого виходу кулі. Якщо виявлено другий отвір, накласти пов'язку, як описано вище, та зафіксувати її з усіх боків. Надайте постраждалому напівсидячого положення (іл. 38.3).
Іл. 38.2. Пов'язка на проникаючу рану грудної клітки з матеріалу, який не пропускає повітря в грудну клітку на вдиху Іл. 38.3. Постраждалий у напівсидячому положенні Іл. 38.4. Постраждалий, укритий термопокривалом
Укрийте його тсрмопокривалом/покривалом для запобігання замерзання або для захисту від прямих сонячних променів у жарку пору року (іл. 38.4).

Забезпечте постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та надати йому моральну підтримку.
За наявності в постраждалого закритої травмі грудної клітки потрібно:
- надати постраждалому напівсидячого положення;

- укрити його термопокривалом/покривалом;

- забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та морально підтримати;

- у разі погіршення стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги і виконувати його вказівки. Не можна виходити за межі своєї компетенції та давати постраждалому лікарські препарати.
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми грудної клітки.
1. Що таке проникаюча травма грудної клітки?

2. Що таке травма грудної клітки з підозрою на внутрішню кровотечу?

3. Як класифікують поранення грудної клітки?

4. Які ознаки проникаючої травми грудної клітки?

5. Які ознаки травми грудної клітки з підозрою на внутрішню кровотечу?

6. Назвіть алгоритм надання домедичної допомоги постраждалому в разі підозри на травму грудної клітки.

7. Що необхідно зробити перед наданням допомоги постраждалому в разі підозри на травму грудної клітки?

8. Яка послідовність надання домедичної допомоги постраждалим за проникаючої травми грудної клітки?

9. Яка послідовність надання домедичної допомоги за наявності в постраждалого закритої травми грудної клітки?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми грудної клітки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми грудної клітки - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
05.04.2021- 10-Б
06.04.2021-10-А
Тема : Алгоритм надання домедичноi' допомоги при травмi хребта.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За ілюстрацією (іл. 37.1) та інформацією, яку ви засвоїли на уроках біології, складіть стислу розповідь про будову хребта.
Іл. 37.1. Будова хребта людини
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми хребта визначає механізм надання домедичної допомоги постраждалим у разі підозри на пошкодження хребта.

Пошкодження, або травма, хребта - це патологічний стан, що гостро виникає в разі порушення кісткової цілісності хребців унаслідок дії прямого та непрямого травмувального чинника.

Часто травми хребта спричиняються такими чинниками: падіння з висоти, стрибки головою вперед у воду на мілині, сильні удари по тулубу, обрушення важких предметів на тулуб, дорожньо-транспортні пригоди (особливо внаслідок прямого і сильного удару в спину), надмірні силові навантаження в спорті, ураження блискавкою чи електричним струмом, вибухи тощо. За характером впливу травмувальних чинників можна запідозрити різновид ураження хребта.

Ознаками ушкодження хребта можуть бути:

* сильний біль або відчуття тиску в голові, шиї або спині внаслідок ушкодження нервових волокон у спинному мозку;

* поколювання або втрата чутливості в пальцях рук та ніг - відчуття тепла, холоду і дотику;
Іл. 37.2. Пошкодження тіла хребця внаслідок травми хребта
* утрата рухових функцій кінцівок і відповідно здатності рухатися;

* утрата рівноваги;

* утрата контролю за роботою кишечника і сечового міхура;

* деформація в ділянці хребта;

* судоми;

* утруднене дихання тощо.

Класифікують травми хребта: а) за локалізацією: шийного відділу; грудного відділу; поперекового відділу; крижів; куприка; б) за пошкодженням анатомічних структур: тіл хребців (іл. 37.2); дужок хребців; суглобових відростків; поперечних відростків; остистих відростків; в) за механізмом: компресійні; осколкові або вибухові; клиновидні; г) залежно від пошкодження спинного мозку: з ушкодженням спинного мозку; без ушкодження спинного мозку.

Розрізняють ушкодження хребта закриті та відкриті.

Травма може поєднуватися з ушкодженням спинного мозку або нервових корінців, які відходять від спинного мозку. У цих випадках розвиваються різні неврологічні порушення. І що вище травмований хребет, то ці порушення тяжчі. Якщо перелом поперекового відділу супроводжується паралічем обох ніг, то розміщені вище пошкодження спинного мозку вимикають функцію всіх кінцівок, черевного преса, тазових органів тощо.

Ознаки перелому хребта: сильний біль у спині навіть за незначних спроб руху, видима деформація хребта, набряк м'яких тканин у місці травмованих хребців, шкірні ушкодження - рани, садна, відчуття поколювання, печіння, повзання мурашок.

Своєчасне і правильне надання домедичної допомоги має вирішальне значення для зменшення негативних віддалених наслідків будь-якої травми хребта. Тому починати надавати її треба на місці події.

Перед наданням допомоги необхідно переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого і тільки після цього надавати допомогу постраждалому. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувай про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Алгоритм надання домедичної допомоги за травми хребта:
- провести огляд постраждалого, визначити, чи він притомний і дихає;

- попросити постраждалого трохи поворушити руками та ногами і перевірити чутливість легким пощипуванням. За збереження рухів та больового відчуття можна сподіватися, що спинний мозок не ушкоджений;

- постраждалого не можна зрушувати з місця, треба негайно викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- якщо постраждалий не дихає, відновити прохідність ДШ і розпочати СЛР.
Якщо постраждалий притомний і перебуває в безпечному місці, треба:
- зафіксувати шийний відділ хребта (ручна фіксація, м'яка шина, за допомогою шийного комірця тощо) (іл. 37.3). Постраждалим з ушкодженням хребта, а особливо

в разі підозри на травму шийного відділу хребта проводять додаткову іммобілізацію спеціальним коміром Шанца (іл. 37.3). Шина-комір Шанца - ортопедичне пристосування, виготовлене з м'якого і екологічно безпечного пінополіуретану.
Іл. 37.3. Шина-комір Шанца: а - зовнішній вигляд; б - накладений на шию
Цей комір повторює контури шиї, і за правильного накладення цілком знерухомлює шийний відділ. Комір мають накладати дві людини: одна фіксує голову, інша обережно підводить комір під шию (іл. 37.4).
Іл. 37.4. Техніка накладання комірця Шанца
За відсутності комірця Шанца можна використовувати шини SAM (іл. 37.5) або підручні засоби: одяг, взуття, масивну ватно-марлеву пов'язку на шию, пластикові пляшки тощо.
Іл. 37.5. Фіксація шиї за допомогою шини SAM
- залишити постраждалого в початковому положенні та забезпечити постійний нагляд за ним до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

- психологічну підтримати постраждалого.
За умови, що постраждалий притомний, але подальше перебування його у місці події небезпечне, необхідно:
- зафіксувати шийний відділ хребта (ручна фіксація, м'яка шина, за допомогою шийного комірця тощо);

- обережно перемістити постраждалого на довгу транспортувальну дошку або предмети з твердою рівною поверхнею - тверді ноші, щит, зняті двері тощо й зафіксувати його на них (іл. 37.6);

- укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

- перемістити постраждалого в безпечне місце;

- провести його повторний огляд;

- надати до медичну допомогу постраждалому залежно від наявних пошкоджень (накладення джгута - турнікета, пов'язки, фіксація переломів тощо);

- психологічно підтримати постраждалого та забезпечити нагляд за ним до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги.
Іл. 36.6. Постраждалий з травмою хребта зафіксований на транспортувальній дошці
Постраждалого з підозрою на травму хребта заборонено саджати, змушувати вставати на ноги, транспортувати в сидячому положенні, намагатися самостійно вправити деформований хребет, тягнути за кінцівки, здійснювати витягування (тракцію) будь-якого відділу хребта, годувати та напувати.

Якщо евакуація буде проведена менш ніж за одну годину, знеболювання ліпше не проводити.

Усі поранені з підозрою на пошкодження хребта підлягають іммобілізації, їх можна транспортувати лише на транспортувальній дошці, щиті, жорстких або вакуумних ношах.

Рухи постраждалого, зокрема, рухи хребта, особливо згинання, можуть призвести до додаткового ушкодження хребців та спинного мозку, тому кількість перекладань постраждалого має бути зведеною до мінімуму. А саме перекладання його має бути максимально щадним. Відповідно розроблена техніка вкладання постраждалого з травмою хребта на ноші.

Техніка вкладання постраждалого з травмою хребта на ноші

Транспортувати такого постраждалого треба на довгій широкій транспортувальній дошці або жорстких ношах (дверях чи щиті, які довші за зріст постраждалого). Ноші або щит повинні мати рівну жорстку поверхню. Для попередження раптових рухів та зміщення тіла постраждалого необхідно обережно зв'язати йому руки (на рівні талії) та ноги. Якщо постраждалий перебуває в положенні на спині, на ноші під його поперек підкладають валик із м'якої тканини.

Укладання постраждалого треба робити зазвичай чотирьом особам. Перші три особи обережно просовують руки під постраждалого, а четверта допомагає їм у цьому. За командою першої особи всі три особи синхронно та обережно піднімають постраждалого на 20 см від поверхні, а четверта особа підсовує дошку (щит), одночасно стежачи за тим, щоб валик був розміщений під попереком постраждалого, після чого знову допомагає решті. За командою першої особи постраждалого вкладають на дошку (щит) (іл. 37.7).
Іл. 37.7. Укладання постраждалого з травмою хребта на ноші чотирма особами
Укладаючи постраждалого з травмою хребта на ноші, усі три особи стають на коліно з одного боку щита й за командою першої особи (та, що стоїть біля голови постраждалого) обережно просовують руки під постраждалого. Потім знову за командою всі три особи синхронно й обережно піднімають постраждалого на рівень зігнутих колін і повільно встають та опускають на щит, що лежить поряд (іл. 37.8).
Іл. 37.8. Укладання постраждалого з травмою хребта на ноші трьома особами
У разі положення постраждалого обличчям додолу його не перевертають, а транспортують, попередньо підклавши йому під груди валик.

У крайньому разі, коли травмованого потрібно негайно винести з небезпечного місця, але там неможливо відразу вкласти його на жорстку дошку, можна використати м'які ноші. При цьому необхідно постраждалого вкласти на живіт, підклавши йому під плечі валик з одягу так, щоб голова була дещо піднята (іл. 37.9).
Іл. 37.9. Транспортування постраждалого з травмою хребта на м'яких ношах: а - у положенні на животі: б - у положенні на спині з валиком під попереком
За дотримання усіх цих вимог небезпека ускладнення перелому хребта на догоспітальному етапі буде найменшою. Наслідки певних помилок, допущених під час надання домедичної допомоги, згодом буде неможливо виправити навіть за умови найефективнішого лікування.
Алгоритм надання домедичної допомоги при травмі хребта.
1. Що називають ушкодженням або травмою хребта?

2. Що може стати причиною травми хребта?

3. Які можуть бути ознаки ушкодження хребта?

4. Як класифікують травми хребта?

5. Які ознаки перелому хребта?

6. Назвіть алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми хребта.

7. Що необхідно зробити перед наданням допомоги постраждалому з травмою хребта?

8. Як і чим можна зафіксувати шийний відділ хребта?

9. На чому можна перемістити постраждало то за травми хребта?

10. Що заборонено робити з постраждалим, у якого підозрюють травму хребта?

11. Яка має бути техніка укладання постраждалого з травмою хребта чотирма та трьома особами?

12. Як треба покласти постраждалого з травмою хребта для транспортування на м'яких ношах?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми хребта - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми хребта - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
31.03 2021 - 10-Б
01.04.2021-10-А
Тема : Алгоритм надання домедичноi' допомоги при травмi голови.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За ілюстрацією (іл. 36.1) та інформацією, яку ви засвоїли на уроках біології діть коротку розповідь про будову черепа.
Іл. 36.1. Будова черепа людини
Травмою голови називають будь-яке пошкодження в ділянці голови. Унаслідок раптового впливу будь-яких зовнішніх факторів порушується цілісність кісткових структур черепа та / або м'яких тканин голови. Більшість травм голови - це удари (пошкодження м'яких поверхневих тканин, без ушкодження мозку і кісток), а решта - черепно-мозкові травми (з ушкодженням мозку, судин і нервів).

Черепно-мозкова травма - стан, що виникає внаслідок травматичного ушкодження головного мозку, його оболонок, судин, кісток черепа і зовнішніх покривів голови. До тяжкої черепно-мозкової травми відносять забиття та стиснення головного мозку, внутрішньочерепні крововиливи. Травми голови є частою причиною летального (смертельного) результату унаслідок ушкодження мозку. Після отримання травми голови не можна самостійно приймати ліки і рухатися.

Травма голови може виникнути після падіння з висоти; стрибків у воду на мілині або у водойму з перешкодами; удару по голові або тулубу (спортивна травма - удар у боксі, регбі, падіння з коня тощо); падіння людей похилого віку; дорожньо-транспортної пригоди; ураження блискавкою; ураження електричним струмом; вибухової травми (вибухи газу та ін.); тяжкої проникаючої в порожнину черепа рани (вогнепальні рани) тощо.

Ознаками черепно-мозкової травми є місцеві симптоми за легких травм - це гулі, садна та синці на ділянках голови та обличчя; загальні симптоми - деформація ділянок голови; поява судом; сонливість; сплутаність або утрата свідомості; поява сильного болю або відчуття тиску в голові та шиї; наявність стійкого головного болю; порушення зору; поява нудоти та блювоти; утрата рівноваги; виділення крові та/або ліквору (прозора спинномозкова рідина, яка циркулює в порожнинах шлуночків головного мозку та в просторі під павутинною оболонкою головного і спинного мозку) з ротової та/або носової порожнини чи з вух, поколювання або втрата чутливості в пальцях рук та ніг; утрата рухових функцій кінцівок; утруднення дихання тощо.
Класифікація травм голови 1. Відкриті травми (переважно поширені в бойових умовах):
- забої, ґулі, рани, підшкірні крововиливи;

- переломи кісток;

- переломи мозкового відділу черепа;

- переломи кісток лицьового від ділу черепа.
2. Закриті травми (ними часто є вибухові травми):
- перелом основи черепа;

- струс мозку;

- внутрішньочерепний крововилив.
3. Скальповані травми (з повним або частковим відділенням великого клаптя всіх м'яких тканин на волосистій частині голови).
Вони можуть бути закриті (контузія) чи відкриті (прокол, надрив чи розрив). Скальпована рана може супроводжувати перелом кісток черепа і ушкодження головного мозку. Відкриті скальповані рани супроводжуються масивною кровотечею, яка може призвести навіть до летальної (смертельної) крововтрати, хоча після вчасно наданої допомоги вони зазвичай загоюються.
Алгоритм надання домедичної допомоги постраждалим у разі травми голови
Перед наданням допомоги необхідно переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що уже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого і тільки після цього надавати допомогу постраждалому. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників. Перед тим, як надавати допомогу постраждалому, слід отримати його пряму або непряму згоду.

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Необхідно перед оглядом та початком надання домедичної допомоги надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!

Домедичну допомогу мають надавати дві людини. Спочатку треба зафіксувати шийний відділ хребта (фіксація руками, шийний комірець, м'яка шина). Ручну фіксацію може виконати помічник, який, ставши на коліна біля лежачого травмованого, повинен тримати його голову. Тримати голову травмованого потрібно з обох боків у нейтральному положенні - на прямій лінії з тілом, не дозволяючи їй рухатися вбік. Великі пальці долонь упираються зверху на плечі, решта пальців заведена під плечі, руки - біля голови (іл. 36.2).
Іл. 36.2. Ручна фіксація шийного відділу хребта Іл. 36.3. Створення нейтрального положення голови підкладанням під шию валика Іл. 36.4. Шийний комірець "Філадельфія" для забезпечення фіксації шийного відділу хребта за тяжких травм голови або шийного відділу
Дорослим притомним постраждалим для надання нейтрального положення голови можна підкласти під шию валик з тканини чи іншого матеріалу, щоб підняти її на рівень тіла (іл. 36.3).

Шийні комірці зазвичай може накладати спеціально навчений персонал, тому що їх треба накладати точно і відповідно до розміру. Одночасно з накладанням шийного комірця застосовують ручну фіксацію хребта. Найчастіше використовують коміри з твердого пластику з м'якою підкладкою з піноматеріалу, їх накладають на шию постраждалого для підтримування шийного відділу хребта в нейтральному положенні та іммобілізації голови (іл. 36.4).
Отже, у разі травми голови потрібно:
- провести огляд постраждалого, визначити, чи є дихання, чи притомний;

- негайно викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- якщо в травмованого дихання немає, слід негайно розпочати СЛР;

- до місця удару бажано прикласти холод.
За відсутності в постраждалого на голові рани й інших ушкоджень необхідно:
* укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

* підтримати постраждалого психологічно;

* забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

* у разі погіршення стану постраждалого ще раз зателефонувати до диспетчера екстреної (швидкої) медичної допомоги та дотримувати отриманих від нього рекомендацій;

* за наявності небезпеки евакуювати постраждалого в безпечне місце на довгій транспортувальній дошці (знятих дверях або щиті).
За наявності в постраждалого рани голови та інших ушкоджень потрібно:
- накласти пов'язки на рани;

- укрити постраждалого термопокривалом/ковдрою;

- підтримати постраждалого психологічно;

- забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- за погіршення стану постраждалого повторно зателефонувати до диспетчера екстреної (швидкої) медичної допомоги та дотримувати отриманих від нього рекомендацій;

- за наявності небезпеки евакуювати постраждалого в безпечне місце на довгій транспортувальній дошці (на твердих ношах, знятих дверях або щиті).
Алгоритм надання домедичної допомоги при травмі голови.
1. Що називають травмою голови?

2. У яких випадках може виникнути травма голови?

3. Які ознаки черепно-мозкової травми?

4. Як класифікують травми голови?

5. Назвіть алгоритм надання домедичної допомоги в разі травми голови.

6. Що треба робити перед наданням допомоги у разі травми голови?

7. Чим відрізняються удари голови від черепно-мозкових травм?

8. Який алгоритм надання домедичної допомоги за відсутності в постраждалого рани в ділянці голови та інших ушкоджень?

9. Який алгоритм надання домедичної допомоги за наявності в постраждалого рани в ділянці голови та інших ушкоджень?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травм голови - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання домедичної допомоги в разі травм голови - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
29.03.2021-10-Б
30.03.2021-10-А
Тема : Особливостi накладання шин на верхню та нижню кiнцiвки. Тренування у накладаннi допомоги при переломах.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте з уроків "Основи здоров'я" та "Біологія", що таке шини і в яких випадках їх використовують.

Порядок надання домедичної допомоги постраждалим під час переломів і вивихів визначає механізм її здійснення в разі підозри на травми кісток кінцівок та вивихи.

У разі переломів і вивихах верхніх та нижніх кінцівок проводять їх іммобілізацію (знерухомлення) з метою попередження подальшого зміщення кісткових уламків і травмування ними інших тканин та органів; попередження виникнення травматичного шоку; перетворення закритого перелому у відкритий з наступним пошкодженням усіх тканин - кровоносних судин, нервів, зв'язок, м'язів та шкіри; попередження поширення інфекції у кінцівках.

Іммобілізація - це створення нерухомості пошкодженої або хворої частини тіла, зазвичай кінцівки або хребта та інших кісток, накладенням шин від моменту отримання травми до надання медичної допомоги. Для її проведення використовують стандартне обладнання (шини) або підручні засоби.
Загальні принципи накладання шин на кінцівки
1. Підготовка постраждалого до накладання шини. Перед проведенням іммобілізації постраждалого потрібно заспокоїти, пояснити свої дії, розслабити стискаючі частини одягу, з травмованої руки зняти прикраси та годинник (за наявності, з метою попередження її набряку та подальшого ушкодження).

2. За відкритого перелому перед накладанням шини в разі сильної кровотечі необхідно накласти джгут, на рану накласти стерильну пов'язку, але під час фіксації (закріпленні) шини не можна закривати місце, де накладений джгут, щоб була можливість коригувати стан останнього.

3. Шину не можна накладати з того боку, де зламана кістка виступає назовні;

4. Під час іммобілізації кінцівки попередньо треба надати їй нормальне фізіологічне положення, а якщо це неможливо, то таке, за якого кінцівка найменше травмуватиметься.

5. У разі закритих переломів перед накладанням транспортної шини необхідно злегка витягнути травмовану кінцівку, що у більшості випадків дозволить зменшити зміщення уламків і відповідно послабити їхній тиск на прилеглі м'які тканини. Але цього не можна робити в разі відкритих переломів, тому що забруднені уламки кістки із рани перемістяться в м'які тканини і додатково інфікуватимуть рану.

6. У разі відкритих вивихів перед накладанням транспортної шини вправлення кісток не виконують, а накладають стерильну пов'язку і кінцівку фіксують у тому положенні. у якому вона перебувала в момент травмування;

7. Шини для іммобілізації потрібно накладати поверх одягу і взуття постраждалого, які лише за необхідності розрізають. Це дозволяє уникнути додаткової травматизації пошкодженої кінцівки під час роздягання постраждалого, а також одяг та взуття виконують роль додаткових прокладок між шкірою і шинами. Між шиною і кінцівкою постраждалого треба прокласти м'яку ватно-марлеву прокладку або інший м'який матеріал для попередження стискання тканин у місцях кісткових виступів. Накладаючи шини поверх одягу або взуття, такі прокладки підкладають тільки в місцях кісткових виступів;

8. У разі переломів передпліччя, стегна, гомілки шини можна робити прямими, а в разі перелому плеча шину треба накласти від середини лопатки здорового боку через спину, обігнути плечовий суглоб, опустити уздовж плеча до ліктьового суглоба, потім вона має бути вигнута під прямим кутом і досягнути по передпліччю до основи пальців кисті.

9. Моделювання шини (підгонка її під розмір пошкодженої кінцівки) необхідно проводити ліпше на кінцівці того, хто буде накладати шину, щоб не порушувати положення травмованої кінцівки. Моделювання шини на пошкодженій кінцівці постраждалого призведе до її грубої травматизації та значно підсилить біль (іл. 35.1);

10. Іммобілізована кінцівка перед транспортуванням постраждалого в холодну пору року має бути обов'язково утеплена для запобігання відмороження.
Іл. 35.1. Моделювання шини та накладання її в разі перелому теча
11. Шини мають бути такої довжини, щоб вони фіксували не менше двох суглобів у разі наступних переломів: передпліччя - променево-зап'ястковий і ліктьовий суглоби; гомілки - гомілковостопний і колінний суглоби. Три суглоби треба фіксувати в разі: а) перелому плеча - плечовий, ліктьовий і променево-зап'ястковий; стегна - усі суглоби нижньої кінцівки (кульшовий, колінний та гомілковостопний), притому з трьох боків. Зовнішня шина має бути накладена вподовж від стопи до пахви, внутрішня - від стопи до пахвинної ділянки, задня - від стопи до сідничної складки. У пахву з боку пошкодження до накладення шини треба вкласти ватно-марлеву прокладку або згорнуту косинку чи шматок матерії. Відповідна фіксація двох або трьох суглобів травмованої кінцівки в постраждалого необхідна для попередження посилення болю під час його транспортування, який може спричинити більш виражені прояви травматичного шоку, що може призвести й до летального результату;

12. Шини потрібно щільно прикріплювати до травмованої кінцівки бинтуванням. За браку перев'язувальних засобів шини фіксують кількома хустками, шматками бинта, тасьми, мотузки, ременями тощо. їхні вузли треба фіксувати із зовнішнього боку кінцівки, рекомендовано фіксуючі пов'язки накладати по дві вище та нижче за місце перелому.

13. Після накладення шин у разі переломів кісток руки її підвішують на косинці;

14. У разі перелому кісток кисті у долоню попередньо вкладають шматок вати або тканини та іммобілізують шиною, яку прикладають до долонної поверхні;

15. У разі перелому кісток стопи необхідно накладати дві шини. Першу, яка попередньо змодельована за контуром задньої поверхні гомілки, накладати від кінчиків пальців по підошовній поверхні стопи, потім під прямим кутом уздовж задньої поверхні гомілки до колінного суглоба. Другу накладають з обох боків гомілки у формі літери U уздовж її зовнішньої поверхні, щоб вона охопила підошовну поверхню стопи на зразок стремена. Шини прибинтовують до кінцівки.

Іммобілізацію зазвичай треба виконувати не менше, ніж удвох - один із тих, хто надає допомогу, обережно піднімає кінцівку так, щоб не допустити зсуву уламків, а другий - щільно і рівномірно прибинтовує шину до кінцівки, починаючи від її периферії. Кінці пальців, якщо вони не пошкоджені, потрібно залишати відкритими для контролю за кровообігом.

Під час перекладання постраждалого на ноші, одна людина повинна тримати ушкоджену кінцівку.

До і після накладення шини треба перевіряти наявність кровообігу у травмованій кінцівці (запитати у постраждалого, чи не німіють у нього кінчики пальців пошкодженої кінцівки та перевірити стан пальців на ній - вони повинні бути теплими на дотик і мати рожевий колір нігтів. Доцільно порівняти їх стан з показниками на здоровій кінцівці. Якщо постраждалий скаржиться на оніміння в них, то треба послабити пов'язку).

Види шин. Для накладення шин на кінцівки в разі переломів та вивихів використовують кілька видів стандартного обладнання (шин).

Драбинчасті шини (Крамера) добре моделюються, але перед накладенням їх необхідно обмотувати м'яким матеріалом з метою профілактики пролежнів.

Лубкові шини не моделюються.

Сітчасті шини придатні для іммобілізації дрібних кісток, зокрема, стопи або кисті.

Шина Дітерихса дає змогу іммобілізувати та витягнути пошкоджену ногу.

Пневматичні шини для іммобілізації треба накачувати повітрям, і їх легко пошкодити, що спричинить утрату їх іммобілізаційних властивостей.

Вакуумні шини наповнені гранулами, щоб таку шину використати для іммобілізації, з неї необхідно, навпаки, викачати повітря.

До сучасних шин належать гнучка шина зразка SAM (США) та шина Kendrick (Китай). В Україні й інших країнах ці шини набувають популярності. Шина зразка SAM виготовлена з тонкої пластини алюмінію, покритої шаром ізолюючого пінополіуретанового матеріалу, тому вона легка й компактна. У шини немає гострих кутів, вона гнеться у будь-якому напрямку і не ламається під час деформації (іл. 35.2). Випускається шина у двох варіантах - тактична шина для використання під час бойових дій та цивільна. Відрізняються вони за кольором та жорсткістю - тактична жорсткіша, ніж цивільна.
Іл. 35.2. Шина зразка SAM тактична Іл. 35.3 Варіанти застосування шини зразка SAM
Незважаючи на свою гнучкість, шина добре зберігає форму і під час надання домедичної допомоги дає змогу надійно та акуратно зафіксувати травмовані ділянки - переломи. вивихи та інші травми (іл. 35.3).
Особливості накладення шини SAM на руку або гомілку:
- шину необхідно змоделювати за формою пошкодженої кінцівки;

- для підтримки зап'ястка або передпліччя шину потрібно накласти навколо ліктя так. щоб два суглоби вище та нижче за місце перелому були знерухомлені;

- відтак зафіксувати шину на кінцівці за допомогою бинта, бандажа або інших фіксуючих матеріалів - мотузка, клейка стрічка (скотч, пластир тощо). Матеріал, що фіксує, має бути досить туго затягнутий, щоб щільно утримував шину на місці, але не перешкоджав кровообігу;

- після закінчення фіксації потрібно оглянути кінцівку для виявлення ознак порушень кровообігу. За наявності ознак його порушення (наприклад, холодні пальці, відчуття оніміння або відсутність пульсу), треба упевнитися, що краї шини не перешкоджають кровообігу (наприклад, не тиснуть на підпахвову ділянку) та заново накласти фіксуючу пов'язку.

Шину Kendrick використовують під час перелому стегна (іл. 35.4).
Іл. 35.4. Шина Kendrick: а - згорнута; б - розгорнута; в - накладена на нижню кінцівку
Протипоказаннями до використання шини Kendrick є наявність ран у ділянках коліна. стегна, тазу, гомілки чи щиколотки, а також - переломів кісток гомілки, травми гомілково-ступневого суглобу, травматичної ампутації нижньої кінцівки.

Особливості іммобілізації нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick. Іммобілізацію треба проводити двома, а ліпше трьома особами (рятівник і два помічника).

Перший помічник фіксує постраждалого. Другий звільняє уражену кінцівку від взуття та одягу, щоб можна було визначити пульс, рухливість і чутливість пальців нижче місця поранення. Потім порівнюють ці показники з аналогічними на здоровій кінцівці.

Рятівник накладає джгут-турнікет на травмовану кінцівку, якщо пульс наявний - турнікет не затягує, а просто залишає на кінцівці. Коловорот турнікета розміщений на передній поверхні стегна. Рятівник визначає необхідну довжину шини, приміривши її до нетравмованої ноги. Довжина шини має перевищувати довжину неураженої ноги приблизно на 30,5 см. П'яткова частина трубки шини (останній сегмент з фіксатором) має повністю виступати за п'ятку кінцівки (іл. 35.5).

Потрібно підготувати манжету, щоб ремінь для витягування (червоний, призначений для витягування кінцівки) був укорочений за рахунок ременя фіксації (жовтий з петлею). Зелений ремінь має бути послаблений.

Рятівник стабілізує кінцівку, здійснює витягування її по осі. Помічник накладає манжету з петлею на щиколотку (іл. 35.6) та проводить витягування травмованої кінцівки по осі упродовж усієї процедури іммобілізації до надійної фіксації її положення (іл. 35.7).
Іл. 35.5. Іммобілізація нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick Іл. 35.6. Накладена манжета з петлею на щиколотку Іл. 35.7. Витягування травмованої кінцівки за віссю
Відтак потрібно перевірити наявність пульсу на артеріях щиколотки, рухливість пальців та їх чутливість і порівняти ці дані з показниками на нетравмованій кінцівці.

Під час транспортування постраждалого необхідно контролювати пульс на травмованій кінцівці та здійснювати підтягування шини під час послаблення її натягу. Тракцію (від латин. tractio - тяга), тобто витягування травмованої кінцівки треба проводити до досягнення нею довжини здорової кінцівки або до зняття больового синдрому.

Якщо правильно накладено шину, у багатьох постраждалих значно послаблюються біль та судоми м'язів.

Особливості накладання шин з підручних засобів на верхню та нижню кінцівки

За відсутності стандартних засобів іммобілізації можна використати будь-які підручні засоби - гілки дерев, палиці, дошки, лижі та лижні палки, картон, фанеру, малу саперну лопатку тощо. (іл. 35.8).
Іл. 35.8. Підручні засоби для іммобілізації
Розмір підручних засобів для іммобілізації кінцівок повинен бути достатнім для створення надійної фіксації як мінімум двох суміжних суглобів (вище та нижче за місце перелому).

Обов'язково треба покласти м'які прокладки (наприклад, ватно-марлеву або тканинну) між жорсткими предметами та кінцівкою, на яку накладається шина. У ділянки суглобів та чутливих зон, наприклад пахову, треба покласти більш товсті прокладки.

Іммобілізуючи плече підручними засобами (палиці, дощечки тощо), необхідно дотримувати певних умов: з внутрішньої сторони верхній кінець імпровізованої шини повинен доходити до пахвової западини, а із зовнішньої сторони другий її кінець повинен виступати за плечовий суглоб, а нижні кінці - за лікоть. Після накладання таких шин їх прив'язують нижче і вище за місце перелому до плечової кістки, а передпліччя підвішують на косинці (іл. 35.9).

Шини фіксують чотирма вузлами: два вище та два нижче за місце перелому та закріплюють за допомогою фіксуючих пов'язок.
Іл. 35.9. Іммобілізація передпліччя, кисті та плеча за допомогою підручних засобів
Після проведення іммобілізації верхньої кінцівки будь-якими видами шин необхідно травмовану руку закріпити за допомогою трикутної пов'язки (косинки медичної). Косинку медичну треба накласти на передню поверхню грудної клітки основою уздовж тіла, а верхівкою - у бік травмованої руки. Руку, зігнуту в ліктьовому суглобі під прямим кутом, укладають на косинку.

Один кінець косинки розташовують на передпліччі травмованої руки, а другий піднімають на надпліччя здорової сторони й зав'язують їх на шиї, позаду або з боку здорової сторони. Верхівку косинки загинають над ліктем попереду й прикріплюють шпилькою. Після цього доцільно додатково закріпити плече до грудей фіксуючою пов'язкою (іл. 35.10).
Іл. 35.10. Накладання трикутної пов'язки (медичної косинки)
Якщо перелом у нижній частині ноги, то шина має виступати вище за коліно й нижче за гомілку. За наявності перелому стегна треба розмістити жорсткі предмети з обох боків пошкодженої кінцівки так, щоб знерухомити стегно, коліно та гомілку (іл. 35.11). Ззовні шина повинна бути накладена від стопи до пахви, зсередини - від стопи до промежини.
Іл. 35.11. Накладена шина з підручних засобів на нижню травмовану кінцівку
За відсутності засобів іммобілізації залишається можливість використовувати так звану аутоіммобілізацію. Наприклад, пошкоджену верхню кінцівку можна зафіксувати до тулуба марлевими бинтами або косинкою, а пошкоджену нижню кінцівку - до здорової ноги (іл. 35.12).
Іл. 35.12. Іммобілізація нижньої кінцівки за відсутності шин - аутоіммобілізація Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки.
1. З якою метою проводять іммобілізацію під час переломів і вивихів кінцівок?

2. Що використовують для іммобілізації верхніх та нижніх кінцівок?

3. Назвіть загальні принципи накладання шин.

4. Що треба зробити перед накладанням шини в разі відкритого перелому за наявності сильної кровотечі?

5. З якого боку не можна накладати шину за відкритого перелому?

6. Що треба зробити перед накладанням шини в разі закритого перелому?

7. Що треба зробити перед накладанням шини в разі відкритого вивиху?

8. Чи можна накладати шини для іммобілізації поверх одягу і взуття?

9. Що треба прокласти між шиною і кінцівкою постраждалого для попередження стискання тканин у місцях кісткових виступів?

10. На кому необхідно проводити моделювання шини?

11. Що треба перевіряти у травмованого до і після накладення шини?

12. Які є види шин?

13. Які особливості накладення шини SAM на руку або гомілку?

14. Які особливості іммобілізації нижньої кінцівки за допомогою шини Kendrick?

15. Які підручні засоби можна використати, якщо немає стандартних засобів іммобілізації?

16. Які особливості накладання шин з підручних засобів на верхню та нижню кінцівки?

17. Що можна зробити для іммобілізації кінцівок за відсутності будь-яких засобів для її проведення?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Особливості накладання шин на верхню та нижню кінцівки - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
17.03.2021-10-Б
18.03.2021-10-А
Тема: Порядок надання домедичноi' допомоги при переломах i вивихах.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Пригадайте з уроків "Основи здоров'я", за яких умов найчастіше трапляються переломи та вивихи.

* Яких правил безпеки потрібно дотримувати, щоб знизити загрозу переломів і вивихів удома і поза домом?

Порядок надання домедичної допомоги постраждалим у разі переломів і вивихів визначає механізм її здійснення, якщо є підозра на травми кісток кінцівок чи вивихи. Основним завданням надання домедичної допомоги під час переломів є проведення насамперед тих заходів, від яких залежить збереження життя постраждалого.

Перед наданням допомоги необхідно переконатися у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, і загрози від зовнішнього середовища. Якщо місце небезпечне, то треба дочекатися прибуття рятувальників.

Необхідно перед оглядом та початком надання постраждалому домедичної допомоги одягнути одноразові гумові або латексні рукавички (іл. 34.1) і тільки після цього надавати йому допомогу.

Перед тим як надавати допомогу постраждалому, треба отримати від нього пряму або непряму згоду (якщо він притомний).
Іл. 34.1. Перед початком надання постраждалому домедичної допомоги необхідно одягнути одноразові гумові або латексні рукавички
Спочатку треба швидко провести огляд постраждалого для визначення, чи він притомний і дихає;

- викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- якщо в постраждалого відсутнє дихання, потрібно негайно розпочати серцево-легеневу реанімацію;

- визначити характер перелому - відкритий чи закритий;
За наявності у постраждалого ознак відкритого перелому треба:
- звільнити рану від одягу, за необхідності розрізати одяг над нею (за можливості по шву) і визначити, чи дійсно потрібно накладати джгут на кінцівку для зупинки артеріальної кровотечі (іл. 34.2);

- за необхідності зупинки артеріальної кровотечі потрібно накласти джгут вище за рану, але не в ділянці перелому (Іл. 34.3);

- за відсутності артеріальної кровотечі накласти чисту, стерильну пов'язку на рану;

- допомогти постраждалому вибрати таке зручне положення, яке найменше завдаватиме йому болю;

- для попередження виникнення в постраждалого травматичного шоку іммобілізувати (знерухомиги) пошкоджену кінцівку за допомогою стандартного обладнання (шин) чи підручних засобів (шок-це патологічна зміна функцій життєвих систем організму, що супроводжується порушенням дихання і кровообігу);

Заборонено вправляти кінці та уламки зламаних кісток, накладати шину до рани або фіксувати до місця перелому.

- укрити постраждалого термопокривалом/покривалом (Іл. 34.4), яке допоможе зберегти тепло організму постраждалого або, навпаки, захистить його від дії прямих сонячних променів;

- потім забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- за наявності можна дати постраждалому ненаркотичний знеболювальний засіб;

- надати постраждалому психологічну підтримку, заспокоїти.
Іл. 34.4. Термопокривало в упаковці
Домедичну допомогу при усіх травмах кінцівок треба надавати, як і під час при переломів, доки не стануть відомі результати рентгенограми. Не можна вправляти вивих, надаючи домедичну допомогу, бо часто важко встановити, вивих це чи перелом, а також тому, що вивихи можуть ускладнювати тріщини та переломи кісток.
За наявності в постраждалого ознак закритого перелому або вивиху треба:
- допомогти постраждалому вибрати таке зручне положення, яке найменше завдаватиме йому болю;

- іммобілізувати (знерухомити) пошкоджену кінцівку за допомогою стандартного обладнання (шин) чи підручних засобів;

- укрити постраждалого термопокривалом/покривалом;

- якщо є підозра на вивих, на ушкоджений суглоб прикласти холод (змочені холодною водою рушник, хустку, а ліпше наповнені льодом кілька пакетів або грілку з тонкостінної гуми (іл. 34.5);

- забезпечити постійний нагляд за постраждалим до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;

- надати постраждалому психологічну підтримку, заспокоїти;

- у разі погіршення стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги повторно зателефонувати диспетчеру екстреної (швидкої) медичної допомоги.

За умови задовільного стану постраждалий з вивихом верхніх кінцівок після проведення їх іммобілізації може прийти в лікарню сам або бути доправлений туди на будь-якому транспортному засобі в положенні сидячи.
Іл. 34.5. Прикладання грілки з тонкостінної гуми з льодом, якщо є підозра на вивих, на ушкоджений суглоб
Постраждалого з вивихом нижніх кінцівок транспортують у положенні лежачи.

Постраждалого з вивихом необхідно швидше доставити до лікаря, тому що свіжі вивихи вправляти значно легше, ніж застарілі. Уже через 3-4 год після травми в ділянці пошкодженого суглоба розвивається набряк тканин, скупчується кров, що ускладнює вправлення вивиху.
Порядок надання домедичної допомоги при переломах і вивихах.
1. Яке основне завдання надання домедичної допомоги під час перелому?

2. Що треба зробити тому, хто надаватиме допомогу постраждалому, перед тим як її надавати?

3. Який порядок надання домедичної допомоги під час перелому?

4. Який порядок надання домедичної допомоги в разі вивиху?

5. Як можна транспортувати до лікарні постраждалого з вивихом верхніх кінцівок після проведення їх іммобілізації?

6. Як можна транспортувати до лікарні постраждалого з вивихом нижніх кінцівок після проведення їх іммобілізації?

7. Виконайте завдання, яке містить ситуативну задачу.

Складіть письмові рекомендації, у яких визначте обсяг і послідовність надання домедичної допомоги.

Постраждала сорокарічна жінка під час ДТП після удару автомобіля об дерево відчула хруст та різкий біль у нижній третині правої гомілки. Вона змогла самостійно вибратися з машини, але відразу втратила притомність.

Під час огляду виявлено, що гомілка її правої ноги деформована, тому зняти чобіт неможливо. Після того, як чобіт був розрізаний по шву та обережно знятий, з нього вилилося до 200 мілілітрів крові (близько однієї склянки). На передній поверхні правої гомілки видно рану завдовжки до шести сантиметрів, із якої назовні виглядає обломок кістки та крапає кров.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок надання домедичної допомоги в разі переломів і вивихів - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Порядок надання домедичної допомоги в разі переломів і вивихів - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
15.03.2021-10-Б
16.03.2021-10-А
Тема : Вивихи суглобiв, i'х класифiкацiя. Ознаки вивихiв.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Пригадайте з уроків біології, що таке суглоб і які його основні й обов'язкові частини.

* За ілюстрацією (іл. 33.1) та інформацією, яку ви засвоїли на уроках біології, складіть коротку розповідь-есе про суглоби людини.
Іл. 33.1. Різні типи суглобів відповідно до рухів, які вони забезпечують
Вивихом називають зміщення суглобових поверхонь дотичних кісток з порушенням цілісності суглоба - розривом суглобової капсули і пошкодженням всього зв'язкового апарату (суглобова капсула - це оболонка кісткового зчленування, яка формується зі сполучної тканини).

Під час вивиху одна з дотичних кісток, що разом з іншою утворює суглоб, виходить з порожнини суглоба через розрив капсули. За повного вивиху суглобові поверхні кісток не стикаються одна з іншою, а за часткового (неповного) - зміщені суглобові поверхні кісток частково стикаються й утворюється підвивих. Унаслідок підвивиху зв'язки надмірно розтягуються або надриваються, можливий надрив капсули суглоба. Відрізнити вивих від підвивиху може тільки кваліфікований лікар.
Класифікують вивихи:
- за часом від моменту травми: свіжі - до 3-х діб після травми; несвіжі - від 3-х діб до 3-х тижнів; застарілі - понад 3-х тижнів;

- за збереженням цілісності шкірних покривів розрізняють відкриті та закриті вивихи. За відкритих утворюється рана, за закритих немає розриву тканин і шкіри;

- за походженням вивихи вродженні та набуті; останні можуть виникати упродовж усього життя людини. Вони можуть бути травматичними або патологічними.

Уроджені вивихи виникають під час внутрішньоутробного розвитку плода унаслідок неправильного або недостатнього розвитку суглобових поверхонь. Найбільш поширений серед малюків вивих кульшового суглоба.

Травматичні вивихи поділяють на гострі (неускладнені та ускладнені) і звичні травматичні. Вони супроводжуються тяжкою травмою усіх елементів суглоба - здавлюванням та розривом кровоносних судин, прилеглих м'язів, місць їхнього прикріплення та нервів, а також тріщинами та надломами кісток.
Іл. 33.1. Одна із причин вивиху теча - падіння на витягнуту руку Іл. 33.2. Вивих теча: а) здоровий суглоб, б) передній, в) задній
Гострі травматичні вивихи виникають за надмірного або нетипового для певного суглоба руху внаслідок зовнішнього впливу механічної травми: падіння, автомобільної травми, що супроводжуються ударом по суглобу або тиском на нього. Так, вивих стегна може відбутися під час падіння на зігнуту ногу з одночасним поворотом ноги всередину, вивих плеча-під час падіння на витягнуту руку (іл. 33.1). На першому місці за частотою серед вивихів вивихи плеча, що сягають близько 60 % від усіх травматичних вивихів (іл. 33.2), також вивихи суглобів ліктьового, великого пальця та кульшового.

Звичні вивихи - це вивихи, що виникають багато разів без надмірних фізичних зусиль. Вивих плеча вважається звичним, якщо його рецидив (повторний випадок після первинної травми) настає в період від 3 місяців до 2 років. Проміжки часу між кожним наступним вивихом скорочуються. Безпосередньою причиною їх стає нездатність ложе суглоба після перенесеної травми утримувати головку плечової кістки на місці.

Патологічні вивихи виникають унаслідок деструктивних (руйнівних) патологічних процесів, які викликають руйнування суглобної капсули і зв'язувального апарату. Спричиняють їх пухлини та туберкульозне ураження.

Ознаками вивиху є гострий біль у суглобі, який посилюється під час руху та промацуванні суглоба; деформація (западання) ділянки суглоба, вираженість якої залежить від зміщення суглобних поверхонь кісток (іл. 33.3); порушення функції - відсутність активних і неможливість пасивних рухів у травмованому суглобі; фіксація кінцівки в неприродному положенні, що не піддається виправленню, зі зміною довжини кінцівки, найчастіше її укороченням (іл. 33.4), рідше - подовженням, залежно від положення вивихнутого кінця кістки до суглобної ямки. Положення кінцівок вимушене - верхня або нижня кінцівка відведена в сторону і зігнута в пошкодженому суглобі. Випрямити кінцівку неможливо через пружний опір у суглобі.
Іл. 33.3. Деформація (западання) ділянки правого плечового суглоба внаслідок вивиху плеча Іл. 33.4. Положення лівої ноги внаслідок задньо-верхнього вивиху стегна
Інколи травмований відчуває оніміння та похолодання в кінцівці, що спричинене стисканням нервових стовбурів, а деколи і судин, які розташовані поряд з ділянкою вивиху. Тоді відповідно може не визначатися ще й пульс на артеріях, що розташовані нижче за місце вивиху.

Полегшує розпізнавання наявності вивиху розуміння механізму травми. Назву вивиху надають за тою кісткою, яка розташована далі від ушкодженого суглоба (на периферії від нього): наприклад, вивих плеча, а не плечового суглоба, вивих передпліччя, а не ліктьового суглоба тощо.
Іл. 33.5. Положення голови за: а) однобічного підвивиху шийних хребців; б) двобічного підвивиху шийних хребців; в) двобічного вивиху шийних хребців
Винятком є вивихи хребців: вивихнутим вважають той хребець, що розташований вище. Підвивихи, вивихи і переломо-вивихи хребців переважно виникають у найрухливішій частині хребта - шийному відділі. У грудному відділі зміщення хребця призводить до переломів суглобових відростків. Для поперекового відділу найхарактернішими є переломо-вивихи (перелом тіла хребця, що розміщений нижче за ділянку травми, зі зміщенням хребця, розташованого над переломаним). Основні ознаки підвивихів і вивихів хребців - біль, вимушене положення голови (тулуба), різке обмеження рухів (іл. 33.5).
Вивихи суглобів, їх класифікація. Ознаки вивихів.
1. Що називають вивихом?

2. Що називають підвивихом?

3. Як класифікують вивихи за часом від моменту травми?

4. Як класифікують вивихи за походженням?

5. Як поділяють травматичні вивихи?

6. Унаслідок чого виникають вивихи?

7. Які вивихи називають звичними?

8. За якою ознакою надають назву вивиху?

9. Які є ознаки вивиху кінцівок?

10. Які є ознаки вивиху хребців?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Вивихи суглобів, їх класифікація. Ознаки вивихів - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Вивихи суглобів, їх класифікація. Ознаки вивихів - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
10.03.2021-10-Б
11.03.2021- 10А
Тема : Поняття про переломи кiсток, i'х класифiкацiя. Ознаки переломiв.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Чи відомі вам приклади випадків переломів з вашого досвіду. І якщо так, то що вам відомо про причини травми, надання домедичної допомоги

Переломом називають часткове або повне пошкодження цілісності кістки, що спричинене впливом на неї механічної сили: насильно або в результаті падіння, удару, а також він може бути наслідком запалення чи ураження кістки патологічним процесом, пухлиною тощо.

У бойових умовах у результаті поранень кулями або уламками виникають вогнепальні переломи, які супроводжуються пошкодження цілісності м'яких тканин і шкірних покривів.

Залежно від причини виникнення розрізняють травматичні й патологічні (нетравматичні) переломи руки. Травматичні переломи руки утворюються внаслідок інтенсивного травматичного впливу на кістку, що має нормальну структуру. Патологічні переломи виникають унаслідок вроджених і набутих патологічних станів, що супроводжуються порушенням структури і міцності кісток, у тому числі за остеопорозу (це захворювання кісткової системи, пов'язане зі зменшенням маси і щільності кісток, витонченням їх каркасної структури); остеомієліту кістки (це запальний процес, який уражає кісткову тканину, окістя, що її оточує, і кістковий мозок); доброякісних та злоякісних пухлинах кістки і деяких інших захворювань.

Є кілька класифікацій переломів, найбільш важливою є та, що поділяє їх за пошкодженням зовнішніх покривів тіла на відкриті та закриті. Закритими називають переломи з частковим або повним порушенням цілісності кістки без пошкодження цілісності шкіри і слизових оболонок у ділянці перелому (іл. 32.1).

Ознаками закритого перелому кісток кінцівки є неприродне положення кінцівки; біль в ділянці рани, деформації кінцівки; патологічна рухливість в кінцівці; крепітація (хрускіт) - тертя уламків кісток у місці перелому; гематома (збільшення кінцівки в об'ємі, що виникає унаслідок скупчення крові в тканинах у ділянці травми, яка утворюється від розриву кровоносних судин); порушення функцій ушкодженої кінцівки.

Відкритий перелом - це пошкодження цілісності кістки з одночасним пошкодженням шкірних покривів (появою рани або декількох ран) у ділянці перелому. За відкритих переломів шкіра може пошкоджуватися як від зовнішнього впливу, так і внаслідок травми кістковими уламками. Рана в цьому випадку стає вхідними воротами для збудників інфекції, тому для людини відкриті переломи значно небезпечніші, ніж закриті (іл. 32.2). Також може бути ушкодження нервів, м'язів, кровоносних судин з кровотечою та виникненням стану шоку в постраждалого (патологічного процесу, що гостро розвивається та загрожує життю).

Ознаки відкритого перелому кісток кінцівки: наявність рани в місці перелому; кровотеча з рани; біль у ділянці рани; порушення функції ушкодженої кінцівки; неприродне положення кінцівки; патологічна рухливість у кінцівці: крепітація (своєрідний хрускіт) у місці перелому; наявність уламків кістки в рані.

Переломи залежно від положення кісткових відламків стосовно один до одного, можуть бути без зміщення відламків (іл. 32.3) або з їх зміщенням. Частіше відбуваються переломи зі зміщенням, бо відламки рідко залишаються на місці (іл. 32.4).

За першого виду переломів не потрібно проводити репозицію (відновлення нормальної анатомічної конфігурації кістки для правильного її зрощення), а за другого виду - треба.

Залежно від напрямку, у якому площина перелому перетинає кістку, розрізняють такі переломи: поперечні, косі, повздовжні, гвинтоподібні, уламкові, роздроблені (іл. 32.5).

Площина перелому перетинає кістку в разі поперечних - перпендикулярно кістці, косих - під кутом до кістки, поздовжніх - паралельно кістці, гвинтоподібних - лінія зламу подібна до спіралі, уламкових - утворюється три або більше уламка, роздроблених - утворюється велика кількість дрібних уламків.

За порушенням цілісності кістки переломи класифікують як повні (іл. 32.6.), так і неповні (іл. 32.7).

За повних переломів кістка розламується, як мінімум, на два відокремлених уламки, а за неповних - утворюється тріщина у кістці або її надлом, але кістка залишається з одного боку цілою. Особливий вид неповного перелому, коли кістка зламана, а її окістя залишається цілим і утримує уламки кістки від зміщення.
Іл. 32.7. Неповний перелом стегна
За кількістю переломів у людини розрізняють переломи одиночні та множинні. Вогнепальні переломи класифікують за видом снаряда, що ранить: кульові, осколкові, мінно-вибухові, унаслідок дії вибухової хвилі; за локалізацією перелому: посередині кістки чи на її кінцях; за характером поранення: відкриті, закриті, наскрізні; сліпі: дотичні, проникаючі та не проникаючі у суглоб; а також за іншими ознаками. Вони можуть бути як відкриті (іл. 32.8), так і закриті. До останніх відносять переломи внаслідок впливу дії вибухової хвилі, враховуючи її специфічні особливості, що має чимало схожого із загальним впливом кулі або уламку.

Ознаки переломів кісток поділяють на абсолютні, які достовірно указують на наявність перелому, та відносні, що свідчать про вірогідність перелому.
Абсолютними ознаками перелому можуть бути:
* виражена деформація кінцівки, коли чітко виражене неприродне положення кінцівки, наприклад, передпліччя руки вигнуте під кутом;

* рухливість кістки не в суглобі, а в місці пошкодження, нижній уламок кінцівки може вільно рухатися нижче за ділянку перелому;

* відчуття своєрідного хрусту (кісткова крепітація) під час випадкового руху кінцівок. Спеціально робити пошук крепітації категорично заборонено, це може спричинити травматизацію м'язів, судин і нервів у ділянці перелому.
Відносні ознаки перелому:
* відчуття постраждалим сильного болю в ділянці травми, особливо під час руху травмованої кістки або навіть бережного обмацування її, а також за осьового навантаження, наприклад, для підтвердження перелому гомілки - унаслідок спроби натискання на п'яту чи постукуванні по п'яті кулаком;

* наявність припухлості, набряку в ділянці травми, що свідчить про крововилив (гематому). Пульсація в місці травми є ознакою підшкірної кровотечі, яка ще триває; виникнення протягом короткого часу (15 хв - 2 год) набряку в місці перелому не є точним симптом, так як і удар по кінцівці може супроводжуватися набряком м'яких тканин;

* намагання повністю обмежити рухи ушкодженою кінцівкою зазвичай самим постраждалим та спротив напруженням м'язів кінцівки при спробі її рухати іншими;

* укорочення кінцівки.

За наявності лише одного з указаних вище симптомів не можна стверджувати про достовірність перелому, тому що вони можуть бути також і ознакою забою.

У сумнівних випадках щодо наявності перелому в постраждалого необхідно проводити всі заходи домедичної допомоги, як за точно визначеного діагнозу перелому. Ліпше перестрахуватися і надати її, ніж завдати шкоди без надання невідкладної допомоги постраждалому.

Основними ознаками вогнепальних переломів є наявність рани, кровотеча, сильний біль у місці перелому, зміна форми і положення кінцівки - деформація, поява рухомості в нетиповому місці з крепітацією (тертям) кісткових відламків, набряк тканин, а також порушення функції пошкодженої кінцівки.
Поняття про переломи кісток, їх класифікація. Ознаки переломів.
1. Що називають переломом?

2. Які виділяють переломи залежно від причини їх виникнення?

3. Як поділяють переломи за пошкодженням зовнішніх покривів тіла?

4. За якими ознаками переломи називають закритими?

5. За якими ознаками переломи називають відкритими?

6. Які бувають переломи залежно від взаємного положення кісткових відламків?

7. Які розрізняють переломи залежно від напрямку, у якому площина перелому перетинає кістку?

8. Як класифікують переломи за порушенням цілісності кістки?

9. Як класифікують вогнепальні переломи за видом снаряда, що ранить?

10. Назвіть ознаки переломів кісток, зокрема ознаки вогнепальних переломів.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Поняття про переломи кісток, їх класифікація. Ознаки переломів - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Поняття про переломи кісток, їх класифікація. Ознаки переломів - Домедична допомога в разі травм окремих анатомічних ділянок - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
10.03.2021-10-Б
Тема : Технiка накладання компресiйноi' пов'язки.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* З'ясуйте лексичне значення слів "компресія", "компресійний". Доберіть до них український аналог.

* Який фізичний процес є основою дії компресійної пов'язки під час зупинення кровотечі?

Компресійна пов'язка створює додатковий тиск на кровоносні судини в рані й у такий спосіб зупиняє венозну кровотечу. Великі венозні кровотечі небезпечні, тому правильно накладена компресійна пов'язка може врятувати життя людини. Для її накладання використовують бинт, бажано еластичний, а також такі спеціальні перев'язувальні засоби, як індивідуальний перев'язувальний пакет та ізраїльський бандаж.
Компресійну пов'язку як спосіб зупинки кровотечі застосовують:
* для зупинки венозної кровотечі (іл. 31.1 а);
а - венозної кровотечі
* для зупинки масивної кровотечі:

- після прямого тиску на рану, якщо кровотеча зупинилась або незначна (іл. 31.1 б);

- після тампонування рани, якщо кровотеча зупинилась або незначна (іл. 31.1 в);
Послідовність накладання компресійної пов'язки Іл. 31.4. Валик притисніть до рани турами бинтової пов'язки, спостерігаючи зупинку кровотечі. Щоб створити потрібний для зупинки кровотечі тиск, використовуйте еластичний бинт Іл. 31.5. До рани можна прикласти міхур з льодом Іл. 31.6. Схема накладання шарів компресійної пов'язки Іл. 31.7. Схема дії компресійної пов'язки Іл. 31.8. Схема-алгоритм накладання компресійної пов'язки Особливості накладання і використання компресійної пов'язки
* Компресійна пов'язка не має перешкоджати кровообігу. Валик, підкладений під бинт, стискає поранені кровоносні судини і зупиняє кровотечу. Якщо шкіра нижче компресійної пов'язки стає холодною на дотик, синіє або німіє, а пульс не прощупується, то пов'язка затягнута занадто сильно. Виникає порушення циркуляції крові, тому послабте й перев'яжіть пов'язку. Періодично оглядайте кінцівку нижче рани (пальці рук або ніг), щоб переконатися в тому, що нормальна циркуляція крові збережена.

* Компресійна пов'язка має таку ж кровозупинну дію, як прямий тиск на рану. Але після її накладання руки рятівника звільняються і він може виконувати інші дії.

* Під час зупинки масивної кровотечі перевагу надають прямому тиску на рану, тампонуванню рани, компресійній пов'язці та їх поєднанню, а не накладанню турнікета (джгута). Сильне стискання м'яких тканин кінцівки, цілковите порушення кровообігу і виражений біль може сприяти розвитку шоку. Тому турнікет (джгут) накладають тільки тоді, коли зазначені вище заходи не зупинили кровотечу.

* У випадку, коли машина швидкої допомоги не зможе вчасно приїхати на місце події (наприклад, у лісі, у горах тощо), а також під час самостійного транспортування постраждалого з масивною кровотечею до лікувального закладу, заміна турнікета (джгута) на інші засоби, у тому числі тампонування рани, компресійну пов'язку, або їх поєднання, повинна проводитись медичними працівниками якомога швидше, якщо дозволяють умови, однак не пізніше двох годин після первинного накладання. Отже, тривалість доставки такого постраждалого до лікувального закладу не повинна перевищувати вказаний термін.

Зупинка масивної кровотечі повинна здійснюватися шляхом прямого тиску на рану, накладанням компресійної пов'язки, тампонуванням рани, у тому числі стерильними перев'язувальними та кровоспинними засобами. Нерідко доводиться використовувати комбінацію цих способів. Якщо ці методи не зупиняють кровотечу, накладають турнікет (джгут).
Використання індивідуального перев'язувального пакета (ІПП) як компресійної пов'язки
Готуючись накладати компресійну пов'язку, кожну з двох ватно-марлевих подушечок згортають у валики (іл. 31.9) і накладають так, щоб вони лежали поздовж кінцівки, накриваючи рану (іл. 31.10). Валики притискають до рани турами бинтової пов'язки (іл. 31.11), спостерігаючи поступову зупинку кровотечі.
Іл. 31.9. Підготовка ІПП до використання як компресійної пов'язки Іл. 31.10. Накладання валиків з подушечок ІПП поздовж кінцівки Іл. 31.11. Притискання валиків до рани
"Ізраїльський бандаж" - це стерильна компресійна пов'язка, призначена для контролю кровотечі. Бандаж запакований двічі, що забезпечує його стерильність. (Зовнішнє пакування може також використовуватися як перев'язувальний матеріал у разі пневмотораксу).

Ця пов'язка для екстреної допомоги під час травми була винайдена Бернардом Бар-Натаном - ізраїльським військовослужбовцем, медиком і бізнесменом. Він сконструював бандаж на зміну імпровізованим пов'язкам, щоб зберегти час у критичних ситуаціях. Бар-Натан витратив чимало років на тестування різних тканин і тиску, і лише в 1995 р. зупинився на бандажі з оптимальним тиском на рану, яка не спричиняла ефекту джгута.

Ставши стандартом для елітних підрозділів армії США, цей бандаж замінив попередні бойові пов'язки. Бандаж був вперше використаний у великому масштабі під час Боснійської війни, де із ним пов'язують порятунок багатьох життів. Відтоді він став оптимальним інструментом для військових, державних і громадських організацій по всьому світу.

Нині ізраїльський бандаж (перев'язувальний пакет-бандаж) виробляють і використовують в Україні (іл. 31.13).

Використання ізраїльського бандажу як компресійної пов'язки. Бандаж для першої допомоги з аплікатором для тиску на рану - The First Care Bandage - ізраїльський бандаж (ізраїльська компресійна пов'язка) (іл. 31.12) накладають у разі поранень на будь-яку поверхню тіла людини. Його можна використовувати як асептичну, так і як компресійну пов'язку.
Іл. 31.12. Ізраїльська компресійна пов'язка
Послідовність накладання компресійної пов'язки за допомогою ізраїльського бандажу на рану кінцівки і шиї.

* Дістати бандаж з прогумованої та поліетиленової упаковки (іл. 31.13). Підготувати подушечку до використання (іл. 31.14).
Іл. 31.13. Витягніть бандаж з прогумованої та поліетиленової упаковки Іл. 31.14. Підготуйте подушечку до використання Іл. 31.15. Накрийте подушечкою всю поверхню рани кінцівки Іл. 31.16. Еластичним бандажем обгорніть кінцівку один раз Іл. 31.17. Проведіть бандаж через отвір аплікатора для створення тиску на рану Іл. 31.18. Поверніть в протилежний бік, притискаючи аплікатор до подушечки Іл. 31.19 а, б. Повністю забинтуйте аплікатор і подушечку, створюючи необхідний тиск Іл. 31.20. Край еластичної стрічки закріпіть спеціальними фіксаторами Накладання індивідуального перев'язувального пакета та ізраїльського бандажа.
1. Для зупинки яких кровотеч накладається компресійна пов'язка?

2. Яка послідовність накладання компресійної пов'язки?

3. З чого формують шари компресійної пов'язки й у чому полягає її дія?

4. Які особливості накладання і використання компресійної пов'язки?

5. Яка послідовність накладання індивідуального перев'язувального пакета як компресійної пов'язки?

6. Яка послідовність накладання ізраїльського бандажу як компресійної пов'язки?

7. Як накладають ізраїльський бандажу разі поранення шиї?

8. Прочитайте описи конкретних ситуацій і дайте відповіді на запитання.
Ситуаційне завдання №1 "Ви - свідок ДТП"
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, машина з'їхала в кювет, є запах бензину, який крапає з правого боку авто. Постраждалих двоє: водій і пасажирка. Водій непритомний, у нього деформація правої нижньої кінцівки. Неозброєним оком можна визначити відкритий перелом ноги в ділянці стегна, кров'ю просякнутий одяг, пляма швидко збільшується, видно уламок кістки.

Пасажирка притомна, адекватно реагує, у неї стан легкого шоку. Видимих поранень немає, кровотеча відсутня. Пасажирка була пристебнута паском безпеки. Під час огляду вона повідомляє, що водій є носієм вірусу імунодефіциту людини. Випадковий перехожий вийняв з повністю укомплектованої автомобільної аптечки гумові рукавиці і почав надавати допомогу. Після прямого тиску руками на рану, туди введено близько одного метра бинта. Кровотеча значно зменшилась. Він покликав на допомогу: один помічник наклав компресійну пов'язку за допомогою індивідуального перев'язувального пакета, інший зателефонував за номерами 103 і 102. Незважаючи на проведені заходи, пляма крові на пов'язці поступово збільшується. Диспетчер передав, що швидка потрапила в затор за 2 км від місця аварії.

1. Які ваші подальші дії?

2. Чи виконує свою функцію компресійна пов'язка?

3. Чи потрібно натискати коліном в правій пахвинній ділянці?

4. Чи є необхідність в накладанні турнікета або джгута?

5. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і як їх уникнути?

6. Якими заходами треба доповнити допомогу?
Ситуаційне завдання №2 "Ви - свідок бійки"
Повертаючись додому з курсів самодопомоги, ви придбали в аптеці три рулони стерильних бинтів, рукавички, вату та джгут-турнікет СПАС і випадково стали свідком вуличної бійки. Почувся крик, брязкіт скла... Компанія розбіглась, залишивши на дорозі пораненого хлопця, який притискає руками закривавлену шию. Говорити не може, кров яскраво-червона, пульсуючим струменем витікає з ділянки шиї. Одягнувши рукавички і покликавши на допомогу інших перехожих, ви лівою рукою притиснули до рани частково розгорнутий бинт, накладений гармошкою. Кровотеча трохи зменшилась. Ви бачите, що в глибині нижньої частини рани чітко видно місце кровотечі. Ви затампонували рану бинтом і продовжуєте тиск на рану. Помічаєте, що через три хвилини пляма крові на пов'язці не збільшилась.

1. Які ваші подальші дії?

2. Чи потрібна вам допомога оточуючих?

3. Чи є необхідність у використанні джгута?

4. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і хто допоможе вам з ними боротись?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка накладання компресійної пов'язки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
З'ясуйте лексичне значення слів "компресія", "компресійний". Доберіть до них український аналог. * Який фізичний процес є основою дії компресійної пов'язки під час зупинення кровотечі? Компресійна пов'язка створює додатковий тиск на кровоносні судини в рані й у такий спосіб зупиняє венозну кровотечу. Великі венозні кровотечі небезпечні, тому правильно накладена компресійна пов'язка може врятувати життя людини.

# data[].attributes.body
04.03.2021-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема: Технiка тампонування рани

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Пригадайте з уроків біології, що таке артерії. Розгляньте малюнок-схему і назвіть місця, які позначено на ній.

* Доповніть підпис до іл. 30.1 доречними термінами, уставляючи їх замість кольорових крапок (...).
Іл. 30.1. Місця на ... (тілі, шиї, кінцівках) людини, де можна ... (прощупати, пальпувати, відчути пальцями) пульсацію ... (артерій)
За наявності масивних кровотечах на шиї, підпахвових і пахвинних ділянках основним методом її зупинки є тампонування рани. Воно передбачає щільне заповнення порожнини рани бинтом, звичайною марлею або чистою тканиною.

Завдяки широкому впровадженню джгутів для зупинки кровотечі з ран кінцівок вдалося значно знизити кількість смертей як серед військовослужбовців, так і серед цивільних осіб. Однак як під час ведення бойових дій, так і при терористичних актах, все частіше використовують вибухові пристрої, у тому числі саморобні, які мають значну вражаючу силу. В цих умовах у постраждалих виникають поранення та кровотечі, які мають спеціальне визначення - "вузлові кровотечі", тобто кровотечі з місць приєднання кінцівок до тулуба (підпахвові й пахвинні ділянки) та основи шиї (іл. 30.2).

Особливістю цих кровотеч є те, що в цих ділянках анатомічно неможливо використати стандартний джгут, придатний для зупинки кровотечі з ран кінцівок. Основними методами зупинки вузлової кровотечі є прямий тиск на рану та щільне тампонування (заповнення) рани, у тому числі кровозупинними бинтами.

Кровозупинна дія бинта з одночасним притисканням кровоносних судин створює умови для тимчасової зупинки масивної кровотечі. Отже, тампонування рани є ефективним методом зупинки масивної зовнішньої кровотечі на шиї, підпахвових і пахвинних ділянках (іл. 30.3).
Іл. 30.2. Місця можливих "вузлових кровотеч" - підпахвові й пахвинні ділянки та основа шиї Іл. 30.4. Кровозупинний бинт
Для тампонування рани з метою зупинки кровотечі слід використовувати спеціальний кровозупинний бинт - стерильний бинт, який був просочений кровозупинними засобами та для зручності користування складений Z-подібно або "гармошкою" типу Combat Gauze (бойова марля) (іл. 30.4).

Отже, якщо після проведення прямого тиску на рану шиї, підпахвових і пахвинних ділянок протягом 3-5 хвилин кровотеча продовжується, а у вас є перев'язувальні кровозупинні стерильні засоби або стерильний/чистий перев'язувальний матеріал (бинт, марля тощо), то послідовність ваших дій має бути такою, як зазначено нижче.
Іл. 30.5. Тампонування рани стерильним кровозупинним бинтом (схема)
* Перевірити притомність постраждалого, поставивши йому запитання, яке потребує відповіді.

* Оцінити реакцію постраждалого на біль під час ваших дій (щипок за шкіру на відкритій ділянці тіла, натискання на мочку вушної раковини):

- якщо постраждалий не реагує, то діяти за алгоритмом ABC для визначення місця зупинки кровообігу та одночасно продовжуйте зупинку кровотечі;

- якщо постраждалий реагує на подразники, продовжувати тільки заходи зупинки кровотечі;

* здійснити щільне тампонування рани стерильним кровозупинним бинтом (бойовою марлею) так, як показано на іл. 30.5 та іл. 30.6.

Кровозупинні компоненти мають дуже важливу, але допоміжну дію. Вони значно зменшують час зсідання крові і, відповідно, зупинки кровотечі тільки тоді, коли кровозупинний бинт контактує з джерелом кровотечі в глибині рани, тобто у випадку щільного тампонування рани. Тому, за відсутності перев'язувальних засобів з такими компонентами, проводять тампонування рани стерильним перев'язувальним матеріалом (бинтом або марлею) (іл. 30.7).

Якщо цього недостатньо, використовують другий кровозупинний або звичайний стерильний бинт, доки буде можливість втиснути їх усередину рани, та продовжують тиск на рану протягом щонайменше трьох хвилин.

При тампонуванні потрібно дотримувати таких правил;

- уважно огляньте рану і виявіть місце кровотечі;

- своєю правою рукою притисніть судину в цьому місці до кістки в глибині рани, щоб зменшити кровотечу; якщо кровотеча з пахвинної ділянки, притисніть стегнову артерію на відстані (це можна зробити, притискаючи судинний пучок власним коліном (іл. 30.8) і одночасно підготуйте кровозупинний або стерильний бинт до використання;

- візьміть в ліву руку кілька петель бинта і підведіть його під пальці правої руки, якою продовжуйте тиск на судину з використанням підведених петель;

- повторіть цей прийом до заповнення рани, не послаблюючи тиску правою рукою (шульга притискає лівою, а подає бинт правою);

- після повного тампонування рани, здійсніть прямий тиск на рану двома руками протягом щонайменше 10 хв у разі використання звичайного бинта і 3 хв - кровозупинного;

* після виконання маніпуляції, обережно зменште тиск і огляньте рану; якщо промокання бинта кров'ю не збільшується і кровотеча зупинилась - накладіть поверх рани компресійну пов'язку (іл. 30.9).
Іл. 30.9. Накладання компресійної пов'язки Іл. 30.10. Прямий тиск на рану з максимальним зусиллям Алгоритм зупинки вузлових кровотеч Прямий тиск на рану -> тампонування рани -> компресійна пов'язка Іл. 30.11. Зупинка артеріальної кровотечі завдяки максимальному згинанню кінцівки в суглобі вище рани: А - плеча; Б - передпліччя; В - стегна; Г - гомілки
* у випадку, якщо кровотеча не зупинилась, слід продовжити прямий тиск на рану з максимальним зусиллям до приїзду бригади швидкої допомоги (іл. 30.10).

Іноді (коли немає переломів кісток) для зупинки артеріальної кровотечі можна застосувати максимальне згинання кінцівки в суглобі вище рани для стискання артерії (іл. 30.11).

У разі кровотечі з носа постраждалого необхідно посадити, розстебнути комірець, на перенісся покласти шматочок льоду або міхур з холодною водою, голову дещо нахилити вперед, а не назад, затиснувши крила носа пальцями (на 1-15 хв) (іл. 30.12). Можна також щільно затампонувати носові ходи шматочком чистої вати (іл. 30.13).
Іл. 30.12. Правильне положення (ліворуч) у разі кровотечі з носа Іл. 30.13. Тампонування носових ходів голови під час кровотечі з носа штаточком чистої вати Прямий тиск на рану. Щільне тампонування рани. Кровозупинні бинти.
1. Що таке вузлові кровотечі?

2. Як зупинити вузлову кровотечу?

3. Що таке кровозупинний бинт? Як його складають та використовують?

4. Як проводять тампонування рани?

5. Для чого в постраждалого з масивною кровотечею під час надання медичної допомоги визначають реакцію на голос або на біль?

6. Чи варто застосовувати кровозупинний бинт для прямого тиску на рану?

7. Що робити, якщо тампонування рани не зупинило кровотечу?

8. У яких ситуаціях не варто застосовувати максимальне згинання кінцівки в суглобі вище рани для зупинки артеріальної кровотечі?

9. Як правильно надати допомогу в разі носової кровотечі?

10. Прочитайте описи ситуацій і дайте відповіді на запитання.
Ситуаційне завдання №1 "Ви - свідок ДТП"
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, машина з'їхала в кювет, є запах бензину, який крапає з правого боку авто. Постраждалих двоє: водій і пасажирка. Водій знепритомнів, у нього велика рана на правій пахвинній ділянці, кров'ю просякнутий одяг, пляма швидко збільшується.

Пасажирка при свідомості, адекватно реагує, у стані легкого шоку. Видимих поранень немає, кровотеча відсутня. Пасажирка була пристебнута паском безпеки. Під час огляду вона повідомляє, що водій є носієм вірусу імунодефіциту людини. Випадковий перехожий вийняв з повністю укомплектованої автомобільної аптечки гумові рукавиці і почав надавати допомогу. Після прямого тиску руками на рану туди введено близько одного метра бинта. Кровотеча значно зменшилась. Він покликав на допомогу.

1. Які ваші подальші дії?

2. Чи потрібно натискати коліном у правій пахвинній ділянці?

3. Чи є необхідність в накладанні турнікета або джгута?

4. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і як їх уникнути?
Ситуаційне завдання №2 "Ви - свідок бійки"
Повертаючись додому з курсів самодопомоги, ви придбали в аптеці 3 рулони стерильних бинтів, рукавички, вату та джгут-турнікет СПАС і випадково стали свідком вуличної бійки. Почувся крик, брязкіт скла... Компанія розбіглась, залишивши на дорозі пораненого хлопця, який притискає руками закривавлену шию. Говорити не може, кров яскраво-червона, пульсуючим струменем витікає з ділянки шиї. Одягнувши рукавички і покликавши на допомогу інших перехожих, ви лівою рукою притиснули до рани частково розгорнутий бинт, накладений гармошкою. Кровотеча трохи зменшилась. Ви бачите, що в глибині нижньої частини рани чітко видно місце кровотечі.

1. Які ваші подальші дії?

2. Чи потрібна вам допомога інших людей?

3. Чи є необхідність заповнити рану бинтом?

4. Чи є необхідність у використанні джгута?

5. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і як їх уникнути?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка тампонування рани - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Пригадайте з уроків біології, що таке артерії. Розгляньте малюнок-схему і назвіть місця, які позначено на ній. * Доповніть підпис до іл. 30.1 доречними термінами, уставляючи їх замість кольорових крапок (...). Іл. 30.1. Місця на ... (тілі, шиї, кінцівках) людини, де можна ... (прощупати, пальпувати, відчути пальцями) пульсацію ...

# data[].attributes.body
01.03.2021-10-Б
02.03.2021-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема : Технiка накладання турнiкета на верхнi та нижнi кiнцiвки.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Що ви пам'ятаєте з уроків "Основи здоров'я" та "Біологія" про джгут, механізм його дії та техніку використання?

* Пригадайте алгоритм ABC; зазначте, для чого його склали її висловте своє припущення щодо його ефективності.

Накладання джгута-турнікета - один з основних методів зупинки масивних кровотеч на кінцівках. Його вважають основним у разі артеріальної кровотечі. Кожна людина повинна вміти його застосувати і як самодопомогу, і як взаємодопомогу.

Алгоритм надання домедичної допомоги в разі масивних кровотеч на кінцівках. Розгляньмо продовження алгоритму, бо з його початком ви ознайомилися на попередніх заняттях.
Правила накладання джгута та джгута-турнікета
Ситуація. Після проведення прямого тиску на рану кінцівки протягом 3-5 хвилин (іл. 28.1), кровотеча продовжується; при цьому неможливо провести тампонування рани (або воно неефективне). Але на місці події наявні турнікет, джгут або джгут-закрутка з підручних засобів, тому подальша послідовність ваших дій має відповідати алгоритмові, описаному нижче.

* Перевірте притомність постраждалого:

- за допомогою запитання, яке потребує відповіді;

- оцініть його реакцію на біль: щипніть за шкіру на відкритій ділянці тіла (іл. 28.2) або натисніть на мочку вушної раковини (іл. 28.3);

- якщо постраждалий не реагує, то дійте за алгоритмом ABC для визначення зупинки кровообігу та одночасно продовжуйте зупинку кровотечі;

- якщо постраждалий реагує на подразники, продовжуйте тільки заходи зупинки кровотечі;
Іл. 28.2. Щипніть за шкіру на відкритій ділянці тіла Іл. 28.3. Натисніть на мочку вушної раковини
* за наявності на місці події джгута або турнікета, його слід накласти на кінцівку (плече, передпліччя, стегно, гомілку) на 5-7 см вище джерела кровотечі; якщо ви не бачите джерела - накладайте максимально високо;

* накладайте джгут безпосередньо на одяг, не варто знімати чи розрізати його;

* накладаючи джгут, створіть необхідний тиск до повної зупинки кровотечі з рани;

* якщо ви наклали джгут і зупинили кровотечу, його не можна знімати до прибуття бригади швидкої допомоги;

* якщо кровотеча не зупинилася після накладання джгута, слід перевірити правильність його накладання і. за наявності, накласти другий джгут вище за перший поруч із ним;

* якщо кровотеча не зупинена, а джгута або турнікета немає, треба накласти джгут-закрутку з підручних засобів. Під час підготовки цих засобів слід продовжити прямий тиск на рану із зусиллям, доповнивши його, якщо можливо, тампонуванням рани;

* навіть після повної зупинки кровотечі не залишайте постраждалого без нагляду до приїзду бригади швидкої допомоги, перевіряючи кожні дві хвилини притомність постраждалого, наявність у нього дихання і серцебиття.
Види джгута та джгута-турнікета
Отже, якщо кровотеча на кінцівці не зупинилась після прямого тиску на рану, компресійної пов'язки і тампонування рани, завершальним кроком має бути: накладання джгута або джгута-турнікета. Найпоширеніші з них: джгут з еластичної гуми типу Есмарха (іл. 28.4), спеціальний джгут (турнікет) типу CAT (іл. 28.5) українського виробництва СПАС або СІЧ (іл. 28.6) і джгут-закрутка (турнікет) з підручного матеріалу.
Іл. 28.4. Джут з еластичної гуми типу Есмарха Іл. 28.5. Турнікет CAT Іл. 28. б. Турнікет СПАС (СІЧ) Іл. 28.7. Схематичне зображення місць накладання кровозупинного джгута-турнікета або джгута
Накладання джгута-турнікета є простим і доволі ефективним методом зупинки артеріальної кровотечі на кінцівках (іл. 28.7).

Проте людина, яка надає домедичну допомогу, має пам'ятати, що накладений джгут-турнікет на неампутовану кінцівку припиняє надходження крові до ділянок, які розташовані нижче місця накладання і. у разі невиконання зазначених нижче правил може призвести до ушкодження нервів, кровоносних судин і, як результат, - утрати кінцівки.

* Джгут-турнікет, який накладений з метою зупинки кровотечі, можна безпечно тримати на верхній або нижній кінцівці не довше двох годин, незалежно від пори року. За цей період не виникають ускладнення, пов'язані з травмуванням нерва внаслідок тривалого стискання, можливого обмеження руху кінцівки і відмирання тканин нижче накладеного джгута. Хоча в основному вони реєструються, через неправильне накладання джгута-турнікета, наприклад за недостатнього тиску джгута-турнікета, що зупинив венозний відтік крові, у разі одночасного збереження артеріального кровотоку.

* Джгут-турнікет не слід періодично послаблювати для відновлення кровопостачання тканин. Є ризик різкого падіння артеріального тиску, а в деяких випадках і смерті внаслідок утрати крові малими об'ємами.

* У разі ампутації (відриві) кінцівки джгут-турнікет потрібно накласти вище місця ампутації на 5-6 см і, за необхідності, він може залишатись понад 2 год.

* Слід уникати накладання джгута-турнікета на коліно і лікоть, так як це не зупинить кровотечу (судини сховані між кістками), проте може травмувати шкіру навколо суглобу.

* Не накладайте джгут-турнікет на місця розташування кишень, бо речі, які там є (ключі, мобільний телефон тощо) зменшують тиск на кінцівку і будуть перешкоджати зупинці кровотечі.

* Послідовність зупинки кровотечі з ран кінцівок: прямий тиск на рану - компресійна пов'язка - тампонування рани. Джгут або джгут-турнікет потрібно накладати тільки в тому випадку, якщо всі попередні заходи виявилися безуспішними.

* Джгут (турнікет) накладають тільки в разі артеріальних кровотеч на кінцівках, а також за травматичних ампутацій (відривах) частин кінцівок.
Техніка накладання спеціального джгута (турнікета) на верхні та нижні кінцівки
* Надягніть на кінцівку підігнану під її товщину петлю стрічки-липучки турнікета або щільно обгорніть стрічку-липучку навколо кінцівки й просуньте через пряжку; на руці - протягніть вільний кінець стрічки турнікета тільки через ближнє півкільце пряжки, на нозі - крізь обидва отвори пряжки. Так турнікет не розпуститься при закручуванні. Затягніть вільний кінець стрічки-липучки так, щоб не можна було провести кінчики 3-х пальців між паском і пораненою кінцівкою, та надійно приклейте його до турнікету.

* Розмістіть турнікету верхній третині плеча або стегна.

* Закрутіть стержень (переважно тричі), поки кровотеча не зупиниться. Перевірте відсутність пульсу нижче поранення.

* Закріпіть закрутку в кліпсі (ріжках-фіксаторах).

* Закріпить стрічку для написання часу і вільним кінцем стрічки обгорніть її залишок навколо кінцівки через кліпсу та поверх стержня.

* Запишіть час, коли було накладено турнікет.

* На рану кінцівки накладіть асептичну пов'язку (іл. 28.8).
Послідовність накладання турнікету СПАС однією рукою Іл. 28.9. Одягніть сформовану стрічкою-липучкою петлю турнікета на поранену кінцівку. Турнікет має бути на 6-8 см вище за місце кровотечі Іл. 28.10. Міцно затягніть турнікет, потягнувши за край стрічки Іл. 28.11. Зафіксуйте стрічку навколо кінцівки до кліпси за допомогою двосторонньої липучки Іл. 28.12. Закрутіть стержень до зупинки артеріальної кровотечі та зникнення периферичного пульсу Іл. 28.13. Зафіксуйте стержень у кліпсі. Перевірте, чи зупинилася кровотеча та чи є пульс Іл. 28.14. Обгорніть залишок стрічки навколо кінцівки через кліпсу та поверх стержня Іл. 28.15. Зафіксуйте залишок стрічки за допомогою білої липучки. Напишіть час накладання турнікета на липучці
Спеціальним кровоспинний джгут (турнікет) (Combat Application Tourniquet, CAT), розроблений у США, має вигляд стрічки з липучкою зі спеціальними пристосуваннями (іл. 28.5). У 2005 р. його назвали одним з 10 кращих винаходів року в армії США. Накладання CATможливе і як самодопомога, і як взаємодопомога, як на руці, так і на нозі, як двома, так і однією рукою.

Турнікет СПАС, або СІЧ (іл. 28.6), що виробляється в Україні, є аналогом турнікету типу CAT, його вважають найбільш оптимальним серед подібних засобів. СПАС накладають на кінцівку на 5-7 см вище джерела масивної кровотечі. Якщо неможливо швидко визначитись із місцем витікання крові, накладають турнікет якомога вище прямо поверх одягу.
Послідовність застосування турнікету СПАС двома руками Іл. 28.16. Одягніть турнікет навколо пораненої кінцівки. Розташуйте турнікет на 6-8 см вище місця кровотечі, протягніть край стрічки через внутрішній отвір пряжки. Міцно затягніть джгут Іл. 28.17. Протягніть край стрічки через зовнішній отвір пряжки. Міцно затягніть джгут Іл. 28.18. Зафіксуйте стрічку навколо кінцівки до кліпси за допомогою двосторонньої липучки Іл. 28.19. Закручуйте стержень до зупинки артеріальної (яскраво-червоної) кровотечі й зникнення периферичного пульсу. Зафіксуйте стержень у кліпсі. Переконайтесь у відсутності кровотечі й периферичного пульсу. Якщо кровотеча не зупинилась, накладіть другий турнікет біля першого. Перевірте кровотечу та пульс Іл. 28.20. Напишіть час накладання турнікета на білій липучці Правила накладання джгута з еластичної гуми типу Есмарха
* Джгут потрібно накладати з боку пораненої кінцівки на розправлений одяг або на бинтову пов'язку, переконавшись, що місце накладання на 5 см вище за місце кровотечі.

* Обов'язково вкажіть час накладання джгута. Для цього на видному місці робиться відповідний запис, наприклад, маркером або кульковою ручкою на пов'язці, шкірі або на папері, який вкладається між турами джгута.

* Якщо джгут накладено правильно, то: кровотеча з рани припиняється, кінцівка стає блідою та холодною, нижче накладеного джгута пульс не визначається.
Техніка накладання джгута з еластичної гуми тину Есмарха Іл. 28.21. Накладений джгут Есмарха
* Гумовий джгут просувають під кінцівкою і розтягують на рівні однієї і двох третин його довжини так, щоб одна рука перебувала вище, а інша - нижче за кінцівку.

* Не послаблюючи, обгортають джгут довкола кінцівки і затягують до припинення кровотечі з рани. Наступні тури не ослаблюють, не допускаючи послаблення першого; кожний з них лягає на третину попереднього. Це зменшує тиск на м'які тканини кінцівки. Шкіра між сусідніми турами не защемляється (іл. 28.21).

* Вільні кінці джгута закріплюють спеціальними фіксаторами.

* Записують час накладання джгута незмивним маркером: на клаптику паперу, який вкладають між турами джгута; на поверхні джгута; безпосередньо на шкірі кінцівки.

* На рану кінцівки накладають асептичну пов'язку.
Послідовність накладання джгута з еластичної гуми типу Есмарха
Вище місця кровотечі кінцівку обгорніть м'яким матеріалом (одяг, рушник, бинт) для того, щоб під час накладання джгута не створювати складки шкіри, защемлення яких посилює біль (іл. 28.22).

Джгут просовують під кінцівкою і максимально розтягують на рівні однієї і двох третин його довжини (іл. 28.23).

Накладають перший тур, не послаблюючи джгут, наступними турами покривають на 1/3 попередній, дещо зменшуючи тиск, але так, щоб не допустити послаблення першого. Вільні кінці джгута закріплюються спеціальними фіксаторами (іл. 28.24).
Іл. 28.22. Обгортання м'яким матеріалом кінцівки (вище за місце кровотечі) Іл. 28.23. Накладання джгута з еластичної гуми Іл. 28.24. Накладання джгута з еластичної гуми (проміжний етап) Іл. 28.25. Накладання джгута з еластичної гуми (завершальний етап)
Якщо джгут накладено правильно, то нижче місця накладання зникає пульс, кінцівка блідне, стає холодною на дотик, припиняється кровотеча (іл. 28.25).

На видному місці роблять відповідний запис маркером або кульковою ручкою на пов'язці, шкірі або на папері, який вкладають між турами джгута.

Постраждалого транспортують у лежачому положенні, попередньо здійснивши транспортну іммобілізацію. На рану накладають асептичну пов'язку. За необхідності, дають знеболювальні засоби. Тривалість стискання джгутом верхньої і нижньої кінцівки - до 2 годин, незалежно від пори року.

За можливості, не розташовуйте джгут (турнікет) у ділянці середньої третини плеча, де можливе травмування плечового нерва з наступним обмеженням руху кінцівки.
Техніка накладання джгута-закрутки (турнікету) з підручного матеріалу
Для накладання закрутки використовуються підручні засоби: смужки тканини, поясні паски, носові хустинки, косинки тощо, а для закручування - палки, гілки, металеві стержні, шматки товстого дроту.

На підведеному під кінцівку матеріалі, що використовують як турнікет, роблять вузол таким чином, щоб були вільні кінці не менше 5-6 см, між поверхнею кінцівки і вузлом можна було ввести якийсь стержень (палку, ручку, ножиці), зробити ним кілька витків закручування (до припинення кровотечі) (іл. 28.26, іл. 28.27).
Іл. 28.26. Накладання джгута-закрутки (турнікета) з підручного матеріалу (варіант) Іл. 28.27. Накладання джгута-закрутки (турнікета) з підручного матеріалу (варіант) Іл. 28.28. Накладання джгута-закрутки (турнікета) з підручного матеріалу (варіант)
Для запобігання розкручування закрутку фіксують до кінцівки бинтом або зав'язують вільними кінцями (іл. 28.28). Точний час записують на клаптику паперу або на відкритій шкірі. Треба враховувати можливість травмування м'яких тканин коли використовуємо як закрутку тонкі шнурки, дріт, кабель, а також у разі надто щільного закручування.

Алгоритм дій перед транспортуванням у разі артеріальної кровотечі на кінцівці наведено на іл. 28.29.
Іл. 28.29. Алгоритм дій у разі артеріальної кровотечі на кінцівці перед транспортуванням: а - припинити кровотечу накладанням джгута; б - накласти асептичну пов'язку на рану; в - іммобілізувати кінцівку; г - укутати пораненого; ґ - клаптик тканини, змочений кров'ю, прикріпити до одягу постраждалого
Постраждалі з накладеним джгутом або закруткою потребують особливого догляду, джгут повинен бути добре помітним.

У холодну пору року, коли для зігрівання постраждалого вкривають термопокривалом (ковдрою, пальтом, курткою), на нього необхідно прикріпити мітку - клаптик бинта або білої тканини, змоченого червоною фарбою (кров'ю) або написати маркером на видному місці літеру Т (від слова турнікет).
Джгут. Турнікет. Підручні засоби для припинення кровотечі.
1. Назвіть правила особистої безпеки під час надання домедичної допомоги постраждалому з кровотечею.

2. Який стандартний алгоритм дій у разі зупинки кровотечі на кінцівці?

3. Для чого в постраждалого з масивною кровотечею під час надання медичної допомоги визначають реакцію на голос або на біль?

4. Які особливості накладання турнікета на верхню та нижню кінцівку однією і двома руками в порядку само- і взаємодопомоги?

5. Які правила слід пам'ятати, накладаючи турнікет?

6. Як виконати зупинку кровотечі з використанням закрутки?

7. Яка послідовність накладання джгута з еластичної гуми типу Есмарха?

8. Прочитайте описи конкретних ситуацій і дайте відповіді на запитання.
Ситуаційне завдання №1 "Ви - свідок ДТП"
Під час дорожньо-транспортної пригоди машина з'їхала в кювет, є запах бензину, який крапає з правого боку авто. Постраждалих двоє: водій і пасажирка. Водій втратив притомність, у нього помітна деформація правої нижньої кінцівки. Неозброєним оком можна визначити відкритий перелом у ділянці нижньої третини стегна, кров'ю просякнутий одяг, пляма швидко збільшується, видно уламок кістки.

Пасажирка при свідомості, адекватно реагує, у неї стан легкого шоку. Видимих поранень немає, кровотеча відсутня. Пасажирка була пристебнута паском безпеки. Під час огляду вона повідомляє що водій є носієм вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ).

Випадковий перехожий вийняв з повністю укомплектованої автомобільної аптечки гумові рукавиці і почав надавати допомогу. Після натисканням коліном у правій пахвинній ділянці, прямого тиску руками на рану, туди введено близько 50 см бинта. Кровотеча незначно зменшилась, точного місця кровотечі не визначено.

1. Чи потрібно продовжувати натискання коліном у правій пахвинній ділянці?

2. Які ваші подальші дії?

3. У якому випадку є необхідність в накладанні турнікета або джгута і на який термін?

4. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і як їх запобігти?
Ситуаційне завдання №2 "Ви - свідок бійки"
Повертаючись додому з курсів самодопомоги, ви придбали в аптеці три рулони стерильних бинтів, рукавички, вату, джгут Есмарха та джгут-турнікет СПАС і випадково стали свідком вуличної бійки.

Почувся крик, брязкіт скла... Компанія розбіглась, залишивши на дорозі пораненого хлопця, який притискає руками закривавлену шию.

Говорити не може, кров яскраво-червона, пульсуючим струменем витікає з ділянки шиї.

Одягнувши рукавички і покликавши на допомогу інших перехожих, ви лівою рукою притиснули до рани частково розгорнутий бинт, накладений гармошкою. Кровотеча майже зупинилась.

1. Які ваші подальші дії?

2. Чи є необхідність у використанні турнікета або джгута?

3. Які небезпеки можуть виникнути в цій ситуації і як їм запобігти?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка накладання турнікета на верхні та нижні кінцівки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Техніка накладання турнікета на верхні та нижні кінцівки - Надання домедичної допомоги у разі кровотечі - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
24.02.2021-10-Б
25.02.2021-10-А
Дистанцiйне навчання
Тема технiка застосування прямого тиску на рану

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка застосування прямого тиску на рану - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Техніка застосування прямого тиску на рану - Надання домедичної допомоги у разі кровотечі - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
23.02.2021
Дистанцiйне навчання
Тема: Види кровотеч.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Використовуючи малюнок-схему та пригадавши курс біології, охарактеризуйте кровоносну систему людини.

Розгляньмо види кровотеч, які виникають внаслідок ураження людини. Визначено, які з них можуть бути смертельно небезпечними, якщо вчасно не надати медичної допомоги. Кожна людина повинна вміти швидко їх визначити, щоб своїми правильними діями врятувати життя постраждалому.

Одним з найбільш частих та небезпечних наслідків поранення, інших травм та опіків є кровотеча - вихід крові зі свого русла в тканини і порожнини організму (черевну, грудну, суглоби тощо) або назовні.

У разі поранення великих судин, що супроводжується значною крововтратою, може настати смерть через різке зниження кров'яного тиску, припинення циркуляції крові в мозку, серці, легенях та нестачі кисню для живлення тканин. Особливо чутливими до припинення кровопостачання є нервові клітини мозку, які безповоротно гинуть через кілька хвилин, що призводить до смерті від порушення функції життєво важливих центрів.

Відомо, що зниження систолічного (пульсового) артеріального тиску до 80 мм рт. ст. внаслідок гострої крововтрати є дуже небезпечним для життя людини, так як компенсаторні механізми не встигають виникнути і попередити кисневе голодування мозку.

Тяжкість кровотечі визначається не тільки абсолютною величиною крововтрати. Стан пригнічення, страху, втоми, голоду, виснаження від довготривалого захворювання погіршують наслідки кровотечі.

Кількість (об'єм) крові в дорослої людини 4-6 л, у середньому - 5 л. Розрізняють три ступені гострої крововтрати: легкий ступінь - до 1 л; середньої тяжкості - до 1,5 л і тяжка крововтрата - понад 1,5 л крові. Швидка крововтрата - близько 1,5 л - небезпечна для життя; крововтрата понад 2,5 л крові є смертельною.

Кровотеча буває зовнішньою, за якої кров із рани виливається назовні, й внутрішньою, коли кров із кровоносних судин та ушкоджених органів потрапляє в порожнину тіла або в тканини організму (крововилив).

Внутрішня кровотеча зазвичай виникає внаслідок сильного удару об тупий предмет, наприклад, у разі падіння на руль під час автомобільної аварії або з великої висоти. При цьому може статися розрив внутрішніх органів, який найчастіше й зумовлює внутрішню кровотечу. Прихованою називають внутрішню кровотечу, коли не визначено місце ушкодження кровоносної судини.
Іл. 26.1. Капілярна кровотеча
Загальні симптоми характерні для всіх видів кровотеч, у тому числі й для внутрішніх кровотеч у різні порожнини. їм властиві блідість, запаморочення, частий слабкий пульс, прогресуюче зниження артеріального тиску. Залежно від того, яка судина ушкоджена, кажуть про кровотечу капілярну, венозну і артеріальну.

При капілярній кровотечі (іл. 26.1) кров сочиться з поверхні ушкодженої тканини. У цих випадках підняття ушкодженої частини тіла та накладання пов'язки достатні для зупинки кровотечі (іл. 26.2).
Іл. 26.2. Алгоритм допомоги в разі капілярної кровотечі
Інколи вона може зупинитися самостійно. Накладена чиста пов'язка, крім того, захищає рану від забруднення та потрапляння хвороботворних мікроорганізмів. її називають асептичною (іл. 26.3).
Іл. 26.3. Накладена асептична пов'язка Іл. 26.4. Венозна кровотеча
Але варто пам'ятати, що зупинити велику капілярну кровотечу буває досить складно, особливо у випадку порушення зсідання крові.

За венозної кровотечі кров має темно-червоне забарвлення; витікає вона не краплинами, а безперервно й повільно (іл. 26.4). Витікання струменем, що не пульсує, буває тільки у разі поранення великої вени. Для припинення її необхідно підняти ушкоджену кінцівку й накласти компресійну пов'язку (іл. 26.5, 26.6). Якщо є можливість, до неї прикласти міхур з льодом на 10-15 хвилин (іл. 26.7).
Іл. 26.5. Алгоритм домедичної допомоги в разі венозної кровотечі Іл. 26.6. Компресійна пов'язка Іл. 26.7. Міхур з льодом
У момент вдиху у великих венах шиї тиск крові нижче за атмосферний, і тому внаслідок їх поранення можливе потрапляння туди бульбашок повітря (іл. 26.8). Це може спричинити закупорку мозкових судин або судин серця (повітряна емболія) і смерті постраждалого.
Іл. 26.9. Артеріальна кровотеча
Артеріальна кровотеча виникає внаслідок порушення цілісності артерій, кров витікає з рани сильним пульсуючим струменем яскраво-червоного кольору (іл. 26.9). Така кровотеча може досить швидко призвести до гострого знекровлення. Самостійно така кровотеча зупиняється дуже рідко. Артеріальна кровотеча може досить швидко призвести до смерті у зв'язку з порушенням функцій мозку і серцево-судинної системи.

Масивною називають таку кровотечу, яка є загрозливою для життя людини. Вона може бути артеріальною, венозною або з одночасним ушкодженням артерій і вен.
Масивна кровотеча характеризується наявністю хоча би однієї з вказаних нижче ознак:
* пульсуючий характер і постійне витікання крові з рани (іл. 26.10, 26.11);

* калюжі крові, що швидко збільшується на поверхні, де лежить постраждалий (іл. 26.11, 26.12);

* інтенсивне просякання кров'ю одягу або пов'язки в ділянці рани (іл. 26.13, 26.14);
Крім цього, імовірними факторами масивної кровотечі вважають:
* часткову або повну ампутацію кінцівки (іл. 26.15);

* непритомність (повна або часткова) (сплутаний її стан) у постраждалого за наявності кровотечі (іл. 26.16).

Швидке виявлення масивної кровотечі скорочує час зупинки кровотечі, зменшує ймовірність розвитку шоку і створює передумови для збереження життя людини.

Унаслідок кровотечі зі шлунка може бути блювання, що зовнішнім виглядом нагадує кавову гущу. У таких випадках вживання їжі і пиття категорично забороняється, хворого вкладають на спину, кладуть міхур з льодом на підребер'я і викликають лікаря.

Щадне транспортування, абсолютний спокій, холод на потилицю необхідні у випадках травмування голови, особливо за появи кровотечі з вух і носа.

Не треба легковажно сприймати внутрішнє ушкодження як "простий синець". Огляньте постраждалого, намагаючись визначити, чи є в нього травми внутрішніх органів. Коли він скаржиться на сильний біль або не може поворухнути кінцівкою, а також коли ви вважаєте, що отримана травма достатньо серйозна і може викликати тяжкі внутрішні ушкодження, негайно викликайте "швидку медичну допомогу".

У разі кровохаркання потрібно надати хворому напівсидяче положення, а на ніс покласти міхур з льодом. Розмовляти і вживати їжу хворому не дозволяється. Можна лише прополіскувати рот холодною підсоленою водою. Негайно подзвоніть "103".

Таким чином, уміння своєчасно розпізнати зовнішню кровотечу, запідозрити внутрішню кровотечу дозволить вам усунути одну з імовірних причин смерті.

Внутрішню кровотечу виявити значно важче, ніж зовнішню, бо її ознаки не такі виразні й можуть з'явитися згодом. Обов'язковою умовою виникнення внутрішньої кровотечі є удар у ділянку грудної клітки і живота людини. На місці удару шкіра синіє. Можуть виникати ушкодження внутрішніх органів з кровотечею в порожнини тіла. У постраждалого спостерігають частий слабкий пульс, часте дихання, бліду шкіру, прохолодну або вологу на дотик, нудоту, блювання, відчуття спраги, зниження рівня свідомості. Імовірне виділення крові з природних отворів організму (рот, ніс, вушний прохід, пряма кишка тощо).

За підозри на ушкодження внутрішніх органів потрібно забезпечити постраждалому спокій (положення лежачи) і викликати лікаря. Перед цим бажано накласти на живіт чи груди міхур з льодом чи холодною водою. Холодний компрес полегшує біль і знімає припухлість. Використовуючи під, загорніть його в марлю, рушник або тканину, перш ніж прикладати до ушкодженої ділянки. Прикладайте холод на 15 хвилин через кожну годину.
Види кровотечі. Алгоритм допомоги за капілярної кровотечі.
1. Що таке кровотеча і чим вона небезпечна?

2. Які бувають кровотечі і коли вони виникають?

3. Якими є ознаки капілярної, венозної та артеріальної кровотеч?

4. Які загальні ознаки кровотеч?

5. Що таке масивна кровотеча і які її характерні ознаки?

6. Які ознаки і небезпеки внутрішньої кровотечі?

7. У чому полягає домедична допомога у разі травм різних ділянок тіла з можливою внутрішньою кровотечею?

8. Ситуативні завдання.
Завдання №1 "Ви - свідок ДТП"
Під час ДТП машина з'їхала в кювет; відчувається запах бензину, який капає з правого боку авто. Постраждалих двоє: водій і пасажирка.

У водія спостерігається втрата притомності, деформація правої нижньої кінцівки. Неозброєним оком можна визначити відкритий перелом ноги в ділянці стегна, кров'ю просякнутий одяг, пляма швидко збільшується, видно уламок кістки.

Пасажирка притомна, адекватно реагує, легкий стан шоку. Видимих поранень немає, кровотеча відсутня. Пасажирка була пристебнута паском безпеки. Вона повідомляє, що водій є носієм ВІЛ.

* За якими ознаками можна визначити вид кровотечі в постраждалого водія? Чим вона небезпечна для життя? Ще які ознаки характерні для такої кровотечі?

* Чим можна пояснити стан непритомності у водія?

* Чи можна кровотечу у водія вважати масивною? За якими ознаками?
Завдання №2 "Ви - свідок вуличної бійки"
Ідучи на курси самодопомоги, ви придбали в аптеці для практичних занять три рулони стерильних бинтів, рукавички, вату та джгут-турнікет СПАС і випадково стали свідком вуличної бійки.

Почувся крик, брязкіт скла... Компанія розбіглась, залишивши на дорозі пораненого хлопця, який притискає руками закривавлену шию. Говорити не може, кров яскраво-червона, пульсуючим струменем витікає з шиї.

* Який вид кровотечі в постраждалого хлопця? За якими ознаками?

* Чи можна кровотечу в постраждалого вважати масивною? Ще які ознаки характерні для неї?

* Чи є небезпека для життя постраждалого і чому? Які ще ознаки вказують на цю небезпеку?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Види кровотеч. Ознаки та швидке розпізнавання загрозливої для життя кровотечі - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Види кровотеч. Ознаки та швидке розпізнавання загрозливої для життя кровотечі - Надання домедичної допомоги у разі кровотечі - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цей контент створено завдяки Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Основні ознаки травм скелетно-м’язової системи - Підручник з Захисту Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Основні ознаки травм скелетно-м’язової системи - Загальні поняття про травму. Механізм травми - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. «Основи медичних знань». Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
https://history.vn.ua/pidruchniki/gydima-national-defense-bases-medical-knowledge-girls-10-class-2018/23.php

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Використовуючи малюнок-схему та пригадавши курс біології, складіть стислу розповідь про загальну будову грудної клітки людини.

Анатомічна будова грудної клітки. Грудна клітка - це кістково-м'язова основа верхньої частини тулуба. Грудна клітка захищає органи, розташовані в грудній порожнині, і утворює передню і задньобічні частини грудної стінки.

У вужчому сенсі терміном "грудна клітка" позначають кісткову грудну клітку, яка за формою нагадує усічений конус з основою, спрямованою донизу. Кісткова грудна клітка спереду утворена грудиною, з боків і ззаду - дванадцятьма парами ребер та їх хрящів, позаду - хребтом. Усі ребра з'єднуються з хребтом. З'єднання з грудиною мають лише I-VII ребра.

Грудна порожнина - простір, розташований у грудній клітці і обмежений внутрігрудною фасцією. Грудна порожнина містить два серозних плевральних мішки і середостіння, розташоване між ними. У плевральних мішках, утворених плеврою, розташовуються легені.

Між листками плеври є порожнина плеври - щілиноподібний простір, заповнений серозної рідиною. У порожнині плеври внаслідок ушкоджень органів грудної порожнини можуть накопичуватися повітря (пневмоторакс), кров (гемоторакс), а також гній і серозна рідина.

Середостіння - простір, у якому розміщені важливі для життя органи (серце, стравохід), великі судини (аорта) і нерви. У нижньому відділі середостіння є третя серозна порожнина, обмежена перикардом (серцевої сумкою).

Характеристика деяких травм грудної клітки. Серед різних ушкоджень травми грудної клітки трапляються часто, вони переважно призводять не тільки до переломів ребер, а й завдають великої шкоди внутрішнім органам: розриви легенів, удари серця. Ушкодження грудної клітки становить велику загрозу життю людини. У випадку отримання травми грудей, необхідно обов'язково звернутися до лікарні для всебічного огляду та проходження курсу терапії.

Травми грудної клітки поділяють на відкриті (поранення) і закриті. Розрізняють також травми вогнепальні й невогнепальні; проникні і непроникні в плевральну порожнину; з ушкодженням і без ушкодження внутрішніх органів; з відкритим, закритим або клапанним пневмотораксом (потрапляння повітря в плевральну порожнину).

Непроникні травматичні ушкодження грудної клітки можуть супроводжуватися пошкодженням ребер, лопатки, грудини і ключиці, а в результаті дії ударної хвилі або стороннього предмета (уламка, кулі тощо, наприклад під час вибуху) можуть бути пошкоджені й внутрішні органи (частіше легені).

Кровотеча в плевральну порожнину призводить до утворення гемотораксу (кров у плевральній порожнині).

Закриті травми грудної клітки за механізмом впливу поділяють на забої, стиснення і струс ударною хвилею.

Руйнування тканин і органів при забої грудної клітки часто мають локальний характер і відповідають місцю дії ушкоджувальної сили. Легкі удари характеризуються ушкодженням м'яких тканин грудної стінки. Більш важкі удари супроводжуються переломами кісток грудної клітки - найчастіше ребер (іл. 22.1). Кінцями зламаних ребер може бути завдано травматичне ушкодження внутрішніх органів (частіше легеням).

У разі множинних подвійних (по двох лініях) "закінчених" переломів ребер часто грудна стінка набуває парадоксальної рухливості. Утворюється так званий реберний або реберно-грудний клапан: у момент вдиху клапан, на відміну від решти каркасу грудної клітки, западає, а під час видиху випинається. Таким чином, порушення каркасної функції грудної клітки призводить до вираженого розладу дихання.
Іл. 22.1. Переломи ребер
Клінічна картина забою грудей залежить від важкості травми грудної клітки, ступеня ушкодження внутрішніх органів та їх характеру, супутніх пневмотораксу і (або) гемотораксу, підшкірної емфіземи (наявність повітря у підшкірній клітковині).

Ушкодження внутрішніх органів у разі стиснення грудної клітки (крововиливу в тканину легені та її розрив, пошкодження великих судин серця, розриви бронхів і трахеї) можуть виникати без порушення цілості скелета в результаті раптового підвищення тиску в порожнинах, що містять повітря (легені, бронхи) або рідину (судини, серце) (іл. 22.2). Важкі розлади важливих для життя функцій у разі стиснення грудної клітки обумовлені ушкодженнями внутрішніх органів, порушенням вентиляції легень у результаті множинних переломів ребер і наявності крові в бронхах, просочуванням кров'ю легеневої тканини.
Іл. 22.2. Стиснення грудної клітки Іл. 22.3. Струс грудної клітки
Після раптового стиснення грудної клітки може виникати так звана травматична асфіксія (ядуха) в результаті різкого підвищення венозного тиску в момент травми. При цьому утворюється багато дрібних крововиливів на кон'юнктиві очей і в головному мозку, а шкіра обличчя, шиї і верхньої частини грудей набуває синюшного забарвлення.

Розрив великих бронхів може призвести до швидкого наростання клапанного пневмотораксу (особливості вхідного отвору в порожнині плеври допускають потрапляння повітря під час вдиху, але перешкоджають його виходу при видиху).

Струс органів грудної клітини під дією ударної хвилі, яка передається через грудну клітку і повітроносні шляхи, може призвести до ушкоджень внутрішніх органів і насамперед легень без видимих руйнувань м'яких тканин і кісток грудної клітки. У тканині легень утворюються множинні дрібні крововиливи, розриви альвеол, дрібні вогнища емфіземи і ателектази (спадання тканини легені) (іл. 22.3).

Після впливу ударної хвилі нерідко настає втрата притомності, з'являються болі в грудях, кровохаркання, ціаноз (синюшність), частішають пульс і дихання, знижується артеріальний тиск. У цих випадках зовнішній огляд грудної клітки зазвичай не виявляє її ушкодження, не пояснює ступінь важкості стану постраждалого.

Проникні поранення грудей із закритим пневмотораксом виникають при порушенні цілості плеври і клінічно проявляються кровохарканням, підшкірною емфіземою і гемотораксом в результаті потрапляння в плевральну порожнину повітря через рану плеври або з рани легені. Надходження повітря і крові в порожнину плеври (гемопневмоторакс) призводить до спадання легені. У разі незначних забоїв і крайових пошкоджень легень повітря, що потрапило в плевральну порожнину в момент поранення, самостійно розсмоктується протягом кількох днів.

Проникні поранення грудей з відкритим пневмотораксом характеризуються сполученням плевральної порожнини з навколишнім середовищем, у результаті чого в ній створюється тиск, що дорівнює атмосферному. При цьому легеня на стороні поранення спадається. Під час вдиху повітря, що містить меншу кількість кисню, ніж атмосферне, з легені, що спалась, переходить в здорову. Під час видоху зі здорової легені повітря частково виходить у навколишній простір, а частково переходить в легеню, розташовану на боці поранення. При цьому середостіння при видиху і вдиху зміщується з одного боку в інший. Це явище називають балотуванням середостіння; воно призводить до різкого порушення кровообігу.

Ознаками відкритого пневмотораксу є зяяння рани грудної клітки і шум повітря, що проникає через рану грудної клітки на вдиху і на видиху.

Розпізнавання проникних поранень грудної клітки переважно не становить труднощів. При цьому насамперед орієнтуються на положення вхідного і вихідного отворів і напрямок раневого каналу. Дуже важко поставити діагноз у разі сліпих поранень і у випадках, коли постраждалий перебуває в стані шоку. Кардинальними симптомами проникного поранення грудей є кровохаркання, підшкірна емфізема, пневмоторакс і гемоторакс.

Проникні поранення з клапанним пневмотораксом характеризуються пошкодженням легені або бронха, при якому повітря під час вдиху через рану легені (бронха) надходить у плевральну порожнину, а під час видиху в результаті підвищення тиску в плевральній порожнині рана грудної стінки або бронха закривається і повітря з плеври повністю не виходить. Постійне надходження повітря в порожнину плеври призводить до спадання легені, різкого зсуву органів середостіння в здоровий бік, що супроводжується утрудненням роботи серця. Повітря з плевральної порожнини через рану в пристінній плеврі нагнітається у товщу грудної клітки, у результаті чого виникає підшкірна емфізема. Клінічними ознаками клапанного пневмотораксу є значна, яка не відповідає характеру поранення, тяжкість стану постраждалого, різко виражена задишка при частому поверхневому диханні, виражений ціаноз, зміна наповнення пульсу на вдиху і видиху, виражена підшкірна емфізема, яка швидко розповсюджується.

Поранення серця, перикарда (серцева сумка) і великих судин грудей здебільшого бувають смертельними, і несприятливий результат настає незабаром після поранення. Однак у разі непроникаючих поранень серця або невеликої рани, що проникає в порожнину серця, але закрита згустком, постраждалі можуть бути евакуйовані. У разі скупчення крові в порожнині перикарда виникають симптоми тампонади серця: дуже слабкий пульс, важкий загальний стан.
Ознаки травми грудної клітки.
1. Яка анатомічна будова грудної клітки?

2. Чим небезпечні непроникаючі травматичні ушкодження грудної клітки?

3. Які ушкодження можна отримати внаслідок забою грудної клітки?

4. Чим обумовлені розлади важливих для життя функцій унаслідок стиснення грудної клітки?

5. Що відбувається з органами грудної клітки під дією ударної хвилі?

6. Яка різниця між проникаючим пораненням грудей із закритим і відкритим пневмотораксом?

7. Яка особливість поранення серця, перикарда і великих судин грудей?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Основні ознаки травм грудної клітки - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Основні ознаки травм грудної клітки - Загальні поняття про травму. Механізм травми - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Дистанційне навчання
Тема: Основні ознаки травм голови.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

За яких обставин, на вашу думку, можна отримати травму голови?

Зазвичай, основними причинами травм голови є ДТП, аварії на виробництві, побутові нещасні випадки, падіння, фізичне насильство. Обстежуючи постраждалого, насамперед слід виявити симптоми травми голови, ступінь крововтрати і тяжкість загального стану.

Травми голови можуть призводити до ушкоджень черепа - переломів його склепіння та основи й ушкоджень мозку - струсу мозку, забоїв або його стиснення. Черепно-мозкова травма завжди вважається однією з найскладніших і прогностично несприятливих ушкоджень організму людини (іл. 21.1).
Іл. 21.1. Травма голови
Переломи кісток склепіння черепа відбуваються через безпосередній вплив сили на місці її прикладання (іл. 21.2). Ушкодження склепіння черепа бувають у вигляді тріщин, осколкових переломів, з вдавленням і без вдавлення кісткових уламків. Переломи склепіння черепа можуть бути повними, тобто поширюватися на всю товщину черепної кістки. Розрізняють відкриті переломи, коли відбувається порушення цілісності шкірних покривів, і закриті. їх також підрозділяють на переломи з ушкодженням твердої мозкової оболонки, тобто проникаючі, і без її пошкодження (непроникаючі).

Пошкодження мозкової оболонки частіше відзначається в разі осколкових переломів склепіння черепа. Місцеві симптоми в цьому разі не завжди чітко виражені. Постраждалі скаржаться на головний біль у місці перелому. Тут, зазвичай, визначаються локальна болючість і припухлість. Під час пальпації нерідко вдається визначити краї тріщин або заглиблення, які виступають над рівною кістковою поверхнею. Окрім локальних ознак, закрита травма черепа може супроводжуватися загальним важким станом, у тому числі шоком і ознаками пошкодження мозку: струсом, забоєм або його стисненням. Майже завжди внаслідок перелому кісток склепіння черепа виникають симптоми струсу і забиття головного мозку. Стиснення головного мозку може розвиватися внаслідок внутрішньочерепного крововиливу при порушенні цілісності мозкових судин. У випадку відкритого перелому, окрім перерахованих симптомів, наявна рана. У деяких випадках унаслідок проникаючих переломів (у разі пошкодження мозкової оболонки) з рани можуть витікати кров і навіть спинно-мозкова рідина.
Іл. 21.3. Перелом основи черепа
Перелом основи черепа може бути самостійним ушкодженням або поєднуватися з переломом склепіння (іл. 21.3). Перелом основи черепа зазвичай виникає внаслідок непрямої травми голови (наприклад, під час падіння, від удару в підборіддя), належить до тяжких черепно-мозкових травм та майже завжди супроводжується втратою притомності. Нерідко при цьому виникає кровотеча з носа або з вуха. Крім того, з носа або вух можливе витікання спинно-мозкової рідини в разі пошкодження мозкової оболонки. Через добу після травми з'являються синці біля очей ("симптом окулярів") і соскоподібних відростків.
Струс головного мозку майже завжди супроводжується втратою притомності (до 30 хв) і так званою ретроградною амнезією, тобто втратою пам'яті про події, що передували травмі. Під час огляду постраждалого виявляють характерні симптоми:
- обличчя бліде, зіниці нормальні або розширені, реакція їх на світло млява, іноді може бути відсутньою;

- дихання частіше нормальне, але може бути поверхневим, уповільненим, нерівним;

- пульс нормальний або уповільнений (брадикардія);

- блювота.

Після відновлення свідомості постраждалі скаржаться на головний біль, нудоту, запаморочення в разі зміни положення тіла, загальну слабкість, сонливість, біль під час руху очних яблук.

Забій головного мозку належить до більш важких ушкоджень мозку і характеризується тривалішим періодом втрати притомності (понад 30 хв), а також більш значними ознаками ушкодження мозку. Забій мозку завжди спричиняє крововилив у поверхневі шари кори, що зумовлює сильний головний біль.

Забої мозку розрізняють за ступенем тяжкості.

У разі легкого ступеня зберігається правильна орієнтація постраждалого в часі та просторі.

Забій середнього ступеня тяжкості проявляється більш важким загальним станом, відзначають паралічі кінцівок (як верхніх, так і нижніх) на стороні, яка протилежна травмі. Контакт з постраждалим (якщо він можливий) має формальний характер, виражений розлад мови.

Забій головного мозку тяжкого ступеня характеризується вираженим порушенням притомності - контакт з постраждалим відсутній. На больові подразники людина робить захисні жести (відсмикує руки).

Загальні симптоми проявляються розладами дихання, виразним зниженням артеріального тиску, задишкою (кількість дихальних рухів до 40 на хвилину), вираженою тахікардією - почастішанням пульсу до 100-120 ударів на хвилину.

Стиснення головного мозку спостерігається частіше в разі перелому кісток склепіння та основи черепа, коли відбувається розрив великої судини (судин) твердої мозкової оболонки. Крововиливи можуть локалізуватися над мозковою оболонкою і під нею.

Для клінічної картини стиснення головного мозку характерна наявність так званого "світлого проміжку", коли після нетривалої втрати свідомості постраждалий приходить до тями і з ним навіть можливий контакт, проте незабаром свідомість знову починає згасати. Іноді відзначається рухове збудження. Часто розвивається коматозний стан. Характерне виражене сповільнення пульсу (до 30 ударів на хвилину). Можуть розвиватися напади судом, аритмія дихання, спостерігається одностороннє розширення зіниці.

Виділяють також (крім струсу, забою і стиснення мозку) дифузне пошкодження головного мозку, яке характеризується тривалим коматозним станом, що розвивається через кілька діб після травми голови.
Травми голови.
1. Які ознаки перелому кісток склепіння черепа?

2. Назвіть характерні ознаки перелому основи черепа.

3. Які характерні симптоми струсу головного мозку?

4. Чим забій головного мозку відрізняється від його стиснення?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Травми голови - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
За яких обставин, на вашу думку, можна отримати травму голови? Зазвичай, основними причинами травм голови є ДТП, аварії на виробництві, побутові нещасні випадки, падіння, фізичне насильство. Обстежуючи постраждалого, насамперед слід виявити симптоми травми голови, ступінь крововтрати і тяжкість загального стану.

# data[].attributes.body
Дистанційне навчання
Тема : Вплив мінно-вибухової травми на організм людини

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Які травми, на вашу думку, можна отримати під час бойових дій?

Поняття про мінно-вибухову травму. Воєнний конфлікт на Сході України, значне збільшення кількості терористичних актів ставлять велику кількість питань щодо організації та надання медичної допомоги постраждалим із мінно-вибуховою травмою (МВТ). Під час проведення операції Об'єднаних сил (ООС) на Сході України спостерігалося значне зростання кількості постраждалих із мінно-вибуховою травмою. Причому більшу частину ранньої госпітальної допомоги надають в умовах цивільних лікарень, що розташовані поруч із місцями проведення бойових дій (іл. 20.1).
Іл. 20.1. Евакуація бійців з мінно-вибуховими пораненнями
Унаслідок сучасних бойових дій страждають особи найбільш працездатного та життєво активного віку, переважно чоловіки. Співвідношення постраждалих військовослужбовців та цивільних осіб за деякими даними становить 3:1.

Після Другої світової війни суттєво змінився вид зброї, яка застосовувалась під час локальних війн та збройних конфліктів (у Кореї, В'єтнамі, Алжирі, Сирії, Ефіопії, Ізраїлі, Аргентині, Ірані, Сомалі, Афганістані, Гренаді, Іраку, Югославії, на Північному Кавказі, Сході України тощо).

Так, у 1960-1970 рр. з'явились кулькові бомби, снаряди зі стріловидними елементами, високошвидкісні кулі зменшеного калібру, бойові боєприпаси об'ємного вибуху. З 1980-х років розповсюджена мінно-вибухова зброя, яка суттєво змінила структуру бойової травми. Ця зброя спричиняє зростання кількості уражень людини (численні поранення декількох анатомічних ділянок, органів) різними вражаючими факторами, відбувається значне руйнування тканин, здебільшого рани інфікуються брудним одягом, ґрунтом тощо.

На структуру бойової хірургічної травми має вплив також і характер ведення бойових дій. Під час локальних війн та збройних конфліктів останніх десятиріч змінилась тактика ведення бойових дій - частіше застосовують ракетно-бомбові удари, мінометні або артилерійські обстріли, у т. ч. з використанням реактивних систем залпового огню; рейдові зачистки місцевості; як вид воєнних операцій розглядається проведення автомобільних колон по ворожій території, яке супроводжується виникненням санітарних втрат від нападу противника або підривів на мінах. Бойовики широко застосовують набіги, засідки, бомбування, стрільбу з укриття та іншу потайну тактику, тобто проводять партизанську війну

Також суттєво впливає на поранення наявність та якість індивідуального захисного обмундирування, колективних захисних споруд, місце проведення конфлікту.

Мінно-вибухова травма (МВТ) - це вогнепальна поєднана травма (політравма), що виникає в людини внаслідок імпульсного впливу комплексу вражаючих факторів вибуху мінних боєприпасів. МВТ характеризується взаємопов'язаним впливом глибоких і значних пошкоджень тканин з одночасним розвитком загального контузійно-коммоційного синдрому (контузія від лат. contusio - забій, що спричиняє травмування - комоцію (те саме, що струс мозку). Струсові мозку властиві загальномозкові симптоми, зокрема порушення свідомості, головний біль, запаморочення, блювота, напади судом тощо.
Факторами ураження під час мінно-вибухових травм є:
- ударна хвиля;

- висока температура і полум'я;

- уламки і частки вибухового пристрою, і вторинні уражальні снаряди;

- механотравма - забій тіла через удари об землю та інші тверді тіла;

- баротравма - коливання атмосферного тиску;

- токсична дія газоподібних продуктів вибуху;

- акустична травма.
У разі мінно-вибухових уражень виникає три зони змін у травмованих тканинах:
* зона відриву, розчавлювання і сепарування (відділення) тканин (необоротні зміни);

* зона контузії ( вогнищеві незворотні процеси);

* зона комоції (структурні зміни судин і нервових стовбурів).
У постраждалих з мінно-вибуховою травмою спостерігаються:
- пошкодження груднини та реберного каркасу (у кожного другого);

- гемо- і пневмоторакс або забій серця (у кожного п'ятого постраждалого);

- пошкодження очей, кісток лицьового та мозкового черепа;

- пошкодження органів черевної порожнини та ін.
Періоди клінічного перебігу мінно-вибухових уражень:
* період шоку та інших гострих розладів, обумовлених пораненням (12-48 год);

* ранній післяшоковий період (період численної органної дисфункції і неспроможності травмованих органів) - від 3 до 7 діб;

* період інфекційних ускладнень або значного ризику їх розвитку (від 2 тижнів до місяця і більше);

* період сповільненої реконвалесценції або трофічних порушень (від декількох тижнів до декількох місяців).

Залежно від механізму травми і переважання тих чи інших порушень, розрізняють мінно-вибухові поранення (МВР), які становлять близько 80 % від усієї МВТ, і мінно-вибухові пошкодження (МВП). МВР - результат прямого впливу на людину кількох або всіх факторів вибуху мінних боєприпасів. МВП виникає в людини, що перебувають за яким-небудь екраном від вибухового пристрою (корпусом танка, машини тощо), при цьому провідним вражаючим чинником є імпульс вибухової хвилі.

При МВТ загальна реакція організму на пошкодження тотожна реакції на будь-яку іншу вогнепальну травму, але специфічні вражаючі фактори вибухового пристрою призводять до більш швидкого і напруженого її перебігу з тенденцією до швидкого виснаження і зриву компенсаторних механізмів.

У сучасних умовах усе більшого поширення набувають термобаричні боєприпаси і вибухові пристрої об'ємного вибуху (так звані "вакуумні бомби").

Об'ємний вибух відрізняється від звичайного вкрай швидким вигорянням кисню в зоні розпилення горючих або вибухових речовин, у результаті чого створюється область зниженого тиску, що розповсюджується слідом за ударною хвилею. Таким чином, на постраждалого практично одночасно впливають три чинники: висока температура, високий тиск і механічні пошкодження через проходження фронту повітряної ударної хвилі, декомпресія (хворобливий стан, який виникає внаслідок різкого зниження тиску навколишнього повітря) після проходження ударної хвилі, яка є одним з основних вражаючих чинників будь-якого вибуху.

Вибухова хвиля - це різке стиснення повітря, що розповсюджується від центру вибуху з надзвуковою швидкістю. Ударна хвиля викликає акустичну травму (найчастіше розрив барабанних перетинок), баротравму, механічні пошкодження, найбільш часто виникають переломи кінцівок, хребта і черепа, струс і контузія головного мозку, стиснення. Надлишковий тиск повітря у фронті ударної хвилі викликає закриті травми головного мозку, очей, органів грудної та черевної порожнини.

Комбіновані ураження в результаті об'ємного вибуху викликають важкі внутрішні пошкодження, часто з незначними зовнішніми ушкодженнями. Відмінними особливостями є кровотеча з носа, рота і вух, крововиливи під рогівку ока, розтрощення м'яких тканин (тіло постраждалого на дотик нагадує желе або холодець в тонкі й оболонці). Найчастіше трапляються баротравма легень, розрив барабанних перетинок з ушкодженнями середнього вуха, опік верхніх дихальних шляхів і очей, гострий набряк головного мозку і легень, удари органів черевної порожнини. Можуть бути різні судинні ушкодження.

Мінно-вибухові терористичні акти. Мінно-вибухові ушкодження добре вивчені й описані в військово-медичній літературі. Однак солдати на полі бою отримують такі поранення насамперед унаслідок розривів осколкових і осколково-фугасних артилерійських боєприпасів, меншою мірою - через підрив на протипіхотній міні. У ході терористичних акцій артилерію застосовують украй рідко, стандартні (ті, що належать до озброєння армій) міни і фугаси - дещо частіше, але й ті, й інші - здебільшого в зонах постійних конфліктів. Під час терористичної діяльності, спрямованої проти мирного населення, набагато частіше застосовуються саморобні вибухові пристрої (СВП) та міни-пастки ("сюрпризи") (іл. 20.2, 20.3).
Іл. 20.2. У зоні ООС терористи залишають міни-пастки Іл. 20.3. Під таким м'ячем може ховатися міна-"сюрприз"
Особливості та ступінь тяжкості ураження внаслідок такого вибуху залежать переважно від конструкції вибухового пристрою і способу його застосування (місця закладки, часу підриву тощо).

Маса вибухової речовини - важливий показник, але часто впливає на ураження значно меншою мірою. Так, маса тротилу в гранаті РГД-5 удвічі більше, ніж в гранаті Ф-1, однак якщо перша має вражаючу дію на відстані до 25 м, то друга - до 200 м. На практиці це призводить до того, що кинута під ноги скупчення людей (дискотека, мітинг тощо) РГД-5 завдає множинні, але не смертельні поранення - переважно в ноги і нижню частину тулуба. Постраждалі, які опинилися біля місця вибуху, прикривають собою інших. Тому осколки іноді не пробивають навиліт навіть м'які тканини кінцівок.

Наприклад, вибух безоболонкового вибухового пристрою з масою вибухової речовини (ВВ) до 5 кг в умовах значного скупчення людей (вокзал), незважаючи на часткове обвалення даху будівлі, призвів до загибелі трьох осіб, які опинилися безпосередньо біля місця закладки заряду. У тих же умовах застосування осколкових боєприпасів з тією ж масою тротилу могло збільшити кількість жертв до 20-30 осіб.

Для посилення осколкової дії терористи можуть використовувати як готові забійні елементи, вмонтовані в СВП, так і ті предмети, що наявні на місці закладки заряду. Так, чавунна сміттєва урна під час вибуху СВП потужністю 5-7 кг тротилу створює кругову зону ураження; при цьому окремі уламки можуть зберігати забійну силу на відстані до 500 м. Тонкостінні металеві конструкції (бочки, баки, частини автомобіля тощо) унаслідок підриву зазвичай створюють кілька вузьких зон ураження; великі частини конструкції завдають ураження на відстані до 150-200 м, дрібні уламки - до 30-50 м.

Серед легких уламків особливу небезпеку становлять уламки неметалевих предметів, передусім пластмасових і скляних. їх важко помітити на рентгенівських знімках; якщо разом з ними ураження завдавали металеві елементи, то існує небезпека залишення пластикових предметів у рані, що неминуче призводить до різних ускладнень. Тому помічені пластмасові та скляні уламки необхідно видаляти з рани насамперед, дотримуючи особливої обережності, щоб не залишити дрібних відколів і відламків стороннього тіла.

Унаслідок підривів великих об'єктів (мости, будинки тощо) і транспортних засобів (вагони, автобуси тощо) значну кількість ушкоджень завдають уламки. При цьому поранення супроводжують численні та поєднані переломи, розтрощення та забої.

Іноді внаслідок перетискання уламками кінцівок та інших пошкоджених ділянок тіла кровотеча навіть з великих і глибоких ран може бути незначною. Тому під час рятувальних робіт необхідно спочатку визначити становище і стан постраждалого і лише потім піднімати або відгинати уламок або конструкцію, уживши заходів безпеки. Якщо з моменту терористичного акту до порятунку постраждалого прошило понад 2 години, необхідно також враховувати можливість розвитку синдрому тривалого стиснення (краш-синдрому)

Закриті травми і контузії в результаті вибуху іноді достатньо складно розпізнати, особливо на місці події, бо і постраждалий, і рятувальники насамперед звертають увагу на відсутність зовнішніх пошкоджень і поранень. Через це наданій допомоги та евакуація можуть бути проведені із запізненням, що призводить до різкого погіршення стану постраждалих (найперше - з внутрішніми кровотечами), вторинних пошкоджень тощо.

Струс і контузії головного мозку легкого (іноді й середнього) ступеня тяжкості взагалі практично неможливо розпізнати в перші години після вибуху, тому що психологічний шок й інші вражаючі фактори (отруйні продукти горіння, висока температура) можуть спричинити подібні симптоми: нудоту, блювоту, порушення координації руху, втрату свідомості тощо.

Крім того, в екстремальній ситуації багато людей, насамперед з діяльнісним типом психологічної реакції, схильні недооцінювати тяжкість пошкоджень і не звертати уваги на "незначне", на їхню думку, погіршення самопочуття. Тому постраждай, які перебували близько від епіцентру вибуху (в середньому це становить до 10-20 м), навіть не мають зовнішніх пошкоджень, скарг на гострі болі тощо. Таких постраждалих потрібно госпіталізувати в стаціонар під постійне спостереження фахівця на термін не менше доби з обов'язковою консультацією невропатолога.

Особливістю широкомасштабних терористичних дій є використання великої кількості мін-пасток і "сюрпризів". Замінованими можуть виявитися різні предмети: електричні ліхтарі (вибух під час вмикання), іграшки (вибух при переміщенні або натискуванні), стільникові телефони, банки з-під напоїв і консервів, предмети одягу і спорядження.

За відносно невеликої потужності заряду (до 200 г тротилу або до 100 г пластиду, у деяких випадках - 20-50 г вибухової речовини підвищеної потужності) міна-"сюрприз" здатна завдати тяжких ушкоджень через те, що вибух відбувається зазвичай в руках, недалеко від голови або грудей (спроба розглянути предмет, покласти в кишеню тощо). Отже, практично у всіх випадках відбуваються травматична ампутація кисті руки, осколкові ураження голови, шиї і верхньої частини тулуба, ураження очей ударною хвилею, контузія.
Мінно-вибухова травма.
1. Що таке мінно-вибухова травма?

2. Що є факторами ураження внаслідок мінно-вибухових травм?

3. Які зони змін у травмованих тканинах виникають унаслідок мінно-вибухових уражень?

4. Які найбільш типові ушкодження спостерігають у постраждалих з мінно-вибуховою травмою?

5. Чим небезпечні для здоров'я постраждалого вибухові пристрої об'ємного вибуху?

6. Чим насамперед небезпечні мінно-вибухові терористичні акти?

7. Використовуючи різні інформаційні джерела, проведіть дослідження ролі та значення дій військових медиків в зоні проведення ООС на Сході України.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Вплив мінно-вибухової травми на організм людини - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Вплив мінно-вибухової травми на організм людини - Загальні поняття про травму. Механізм травми - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
26/01/2021
Що вiдбуваэться з тiлом людини при дорожньо-транспортних пригодах (нiхто непостраждав- використовувались манекени) :

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП 10 ОТЛИЧНЫХ АВТО КРАШ ТЕСТ / CRRASH TEST TOP 10

# data[].attributes.body
26/01/2021
Дистанцiйне навчання
Тема: Типи травм при дорожньо-транспортних пригодах та падiннi з висоти.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Які причини отримання травми в разі дорожньо-транспортної пригоди та падіння з висоти?

Політравма. Зазвичай політравми розглядаються у 15 % з усіх випадків травмування, в екстремальних ситуаціях - до 40 %. При цьому, розглядаючи, що таке політравма через ДТП, потрібно відзначити, що це найпоширеніший вид ушкоджень, на який припадає половина всіх випадків. Зазвичай зазнають травмування чоловіки у віці від вісімнадцяти до сорока років. Дуже часто настає смертельний результат (половина всіх випадків). Такі травми посідають третє місце за смертністю після онкології та серцево-судинних захворювань. Смерть настає в результаті розвитку травматичного шоку чи великої крововтрати, а також у разі появи супутніх ускладнень: розладів головного мозку, пневмонії, інфекцій тощо. У 30 % випадків численні травми призводять до інвалідності.

Політравма - травматичне ушкодження організму з наявністю двох і більше зон ураження в одній або кількох анатомічних ділянках, коли одне з ушкоджень або їхнє поєднання становить небезпеку для життя і здоров'я постраждалого і вимагає проведення невідкладної кваліфікованої або спеціалізованої медичної допомоги.

Політравма якісно відрізняється від звичайної травми тим, що множинність ушкоджень за принципом взаємного обтяження швидко призводить до тяжкого, часто критичного стану постраждалого. У такій ситуації вирішального значення для збереження життя постраждалого набуває своєчасна і правильна організація діагностики та лікування, роль якої ще більше зростає у випадку масового надходження постраждалих унаслідок транспортних катастроф.
Характерними рисами політравми є:
- травматичні захворювання і синдром взаємного обтяження;

- нехарактерні симптоми, які ускладнюють постановку діагнозу;

- розвиток травматичного шоку та крововтрати;

- множинні ускладнення, часті смертельні наслідки.
У травматології розрізняють кілька ступенів (рівнів) тяжкості політравми:
* перший ступінь характеризується невеликими ушкодженнями без наявності шоку. Згодом усі функції органів і систем організму повністю відновлюються;

* другий ступінь обумовлюється ушкодженнями середнього рівня тяжкості, появою шоку. Щоб організм людини відновився, необхідна тривала реабілітація;

* третій ступінь характеризується тяжкими ушкодженнями, появою шоку. Функції органів і систем відновлюються частково, а деякі з них повністю втрачаються, що призводить до інвалідності:

* четвертий ступінь обумовлюється вкрай тяжкими ушкодженнями, наявністю сильного шоку, порушенням діяльності систем і органів. У цьому випадку підвищена вірогідність смертельного результату як на початку лікування, так і згодом.
Політравма може бути різною залежно від небезпеки наслідків. У медицині виокремлюють такі види:
- небезпечна для життя травма являє собою пошкодження, які не призводять до сильних порушень роботи органів і систем організму, а також не становлять небезпеки для життя людини, яка постраждала;

- небезпечна для життя травма характеризується ушкодженнями органів, роботу яких можна відновити шляхом оперативного втручання або інтенсивної терапії.

- смертельна травма обумовлюється ушкодженнями важливих органів, роботу яких не вдається відновити навіть за умови своєчасно наданої допомоги.

Найтиповіші ушкодження за ДТП. Під час аварії постраждалий може отримати величезну кількість травм: усе залежить від сили удару, від якості автомобіля і від того, чи була людина пристебнута ременем безпеки.

Серед травм, що виникають унаслідок ДТП, найчастіше трапляються черепно-мозкові, травми грудної клітки і органів грудної порожнини, живота і органів черевної порожнини, переломи хребта та трубчастих кісток.

Черепно-мозкова травма виникає через те, що під час різкого гальмування тіло продовжує рухатися за інерцією вперед і незакріплена голова різко вдаряється об лобове скло, сидіння або кермо. Особливо ризикують отримати таку травму люди, які відмовляються пристебнутися ременем безпеки під час руху.

Струс мозку можна отримати і після аварії через спрацювання подушки безпеки. При ударі під час ДТП можуть постраждати м'які тканини, кістки та головний мозок, що є доволі важким станом.

Через різке гальмування може виникнути перелом або вивих шийного відділу спини (іл. 19.1). Така травма може виникнути навіть у разі зіткнення на невеликій швидкості, так як тіло рухається за інерцією і відбувається різкий кивок головою. Щоб уникнути такої травми під час ДТП, необхідно правильно сидіти за кермом.

При цьому спина повинна бути пряма і притиснута до крісла, а підголівник правильно відрегульований.

Доволі часто під час ДТП відбуваються переломи ребер і ключиці. Такий стан може виникнути через удар об кермо та від пасів безпеки. Пас рятує людині життя, але під час сильного удару він стискує ребро та ключицю, спричиняє їх перелом.

В особливо важких випадках, коли під час ДТП машина перекидається, людина, зазвичай, отримує множинні травми, якщо вона не пристебнута. У цьому випадку спостерігається і ушкодження мозку, різні переломи, забої, порізи, вивихи. Запобігти виникненню таких важких наслідків ДТП може тільки використання пасів безпеки.

Часто постраждалі отримують множинні дрібні порізи обличчя від уламків скла. У цьому випадку особливо небезпечним є пошкодження очного яблука і крупних артерій. Зазвичай такий стан не є небезпечним для життя.

Якщо сталася аварія, а в людини немає видимих слідів травми, наприклад кровотеч, гематом, то це не завжди означає, що людина повністю здорова. Через удар може виникнути травма внутрішніх органів. Такий стан вимагає медичного обстеження.

Під час ДТП часто стаються переломи ніг, нерідко таке відбувається з водіями, ноги яких затискаються при лобовому зіткненні. Такий стан є небезпечним і якщо постраждалого вчасно не звільнити, може виникнути омертвіння тканин і він залишиться інвалідом.

Також часто трапляються спинномозкові травми, особливо це стосується людей, які не пристебнуті в автомобілі. Так само від травми хребта частіше страждають водії, у сидіння яких ззаду вдаряється пасажир чи пасажирка з величезною силою. Через це пристебнутими в салоні повинні бути всі: і пасажири, і водій.

Травми через падіння з висоти. Падіння з висоти переважно трапляються в побуті (34 %). Локалізація, кількість і тяжкість ушкоджень залежать від того, з якої висоти впав чоловік, положення падаючого в момент "приземлення", жорсткості рельєфу місця "приземлення". Так, унаслідок падіння з невеликої відстані зазвичай мають місце переломи кінцівок і пошкодження хребта, струс мозку, вивихи, удари, садна (іл. 19.2).

Трапляються й складніші пошкодження, але дуже рідко, до 2 % від усіх випадків.

Падіння з великої висоти супроводжується небезпечними травмами: перелом хребта; розривом внутрішніх органів; черепно-мозковими ушкодженнями, крововиливами; множинними переломами кісток кінцівок, тазу, ребер; розривами великих артерій. Такі пошкодження можуть призвести до летального результату.

Падіння на прямі ноги супроводжується, як правило, двосторонніми переломами кісток п'яток; падіння на одну ногу спричиняють множинні ушкодження, які локалізуються переважно на цій же кінцівці. Падіння на бік зазвичай супроводжується переломами поперекових хребців, кісток таза, стегна, гомілки. Вельми складними за механізмом є падіння вперед з опорою на руки, за яких ушкоджуються і голова, і грудна клітка, і хребет, і кінцівки. Часто "політ" і "приземлення" постраждалих у стані алкогольного сп'яніння завершується травмою голови.

Слід зазначити, що внаслідок падіння з висоти пошкодження черепа і головного мозку, таза і хребта супроводжують переломи кісток кінцівок набагато частіше, ніж за інших механізмів травми.
Політравма. Дорожньо-транспортна пригода.
1. Що таке політравма?

2. Які характерні риси політравми?

3. Дайте стислу характеристику ступеням тяжкості політравми.

4. Які найбільш типові ушкодження внаслідок ДТП вам відомі?

5. Яких складних пошкоджень можна зазнати через падіння з висоти?

6. Від чого залежить тяжкість ушкоджень?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Типи травм у разі дорожньо-транспортної пригоди та падіння з висоти - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Типи травм у разі дорожньо-транспортної пригоди та падіння з висоти - Загальні поняття про травму. Механізм травми - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте, чи ви отримували травми в дитинстві. Як це відбувалось?

Травмою (грецьк. trauma, traumatos - рана, ушкодження) називають раптову, миттєву дію на організм людини зовнішнього чинника (механічного, термічного, хімічного, радіаційного тощо), що спричиняє в органах і тканинах анатомічні чи фізіологічні зміни, які супроводжують місцева і загальна реакція організму (іл. 18.1).
Іл. 18.1. Травма кисті Іл. 18.2. Дитячий травматизм
Травматизм - це сукупність травм, які виникли в певній групі населення за обмежений відрізок часу й пов'язані з різними видами діяльності людини.

Залежно від умов і місця, де сталось ушкодження, розрізняють травматизм промисловий, сільськогосподарський, транспортний, спортивний, побутовий, військовий та дитячий (іл. 18.2). Такий розподіл видів травматизму дає змогу визначити групу людей, виявити причину та умови виникнення, спланувати й провести профілактичні заходи.

В усьому світі травму вважають пріоритетною проблемою охорони здоров'я. Смертність від травми посідає третє місце серед інших причин смертності. Це не тільки медична, але й соціальна проблема, оскільки гинуть, як правило, люди працездатного віку.

Найнебезпечнішими є травми з внутрішніми крововиливами. При цьому важливо визначити, який орган пошкоджено, якого калібру пошкоджені судини, наскільки швидко і якісно надана домедична допомога та доставлено хворого в спеціалізоване відділення.

Вважають, що втрата крові до 700 мл не впливає на загальний стан постраждалого та гемодинамічні показники (венозний тиск і швидкість кровотоку). Здебільшого, такий стан триває до однієї години після отримання травми і початку кровотечі. Тому цей час називають "золотою годиною".

Саме тому завданням домедичної допомоги під час травм зі значними внутрішніми крововиливами є забезпечення всіх заходів для стабілізації гемодинаміки і продовження часу "золотої години" за рахунок централізації кровообігу (зменшення циркуляції крові на периферії організму).

Це досягається введенням великої кількості кровозамінників, шляхом бинтування кінцівок або застосування протишокового костюма, який, стискуючи дрібні судини, зберігаючи магістральний кровоток, забезпечує перехід 1,5-2 літрів власної крові до важливих для життя органів: серця, легень, нирок, головного мозку.
Іл. 18.3. Відкрита травма голови
Однак не менш важливим є час надання допомоги з моменту прийому постраждалого в стаціонар до оперативного втручання та зупинки кровотечі. Найоптимальнішим часом є 30 хв, тому цей проміжок часу називають "платиновою півгодиною".

Таким чином, якщо в разі травми зі значною внутрішньою кровотечею кваліфікована допомога буде надана в межах півтори години, імовірність виживання постраждалого є високою. Однак віддаленість лікувальних закладів, відсутність зв'язку, невміння надати кваліфіковану допомогу на місці пригоди; складність діагностики значно знижує відсоток виживання постраждалих.

Класифікація та види травм. Травми класифікують за характером травмувального чинника: механічні (ушкодження предметами); фізичні (вплив температур, електричного струму, радіаційного випромінювання); хімічні (вплив хімічних речовин, отрут, патологічних виділень організму); психічні (вплив на психоемоційну сферу).

Відкриті травми - це пошкодження цілості шкірного покриву або слизових оболонок (іл. 18.3); закриті - ушкоджень зовнішнього покриву немає.

Проникні пошкодження виникають при сполученні порожнин організму через рану із зовнішнім середовищем; непроникаючі - відсутнє сполучення між порожнинами організму та зовнішнім середовищем. За локалізацією ушкодження розрізняють пряму (виникає в місці дії травмувального чинника) і непряму (виникає осторонь) травми.

За клінічним перебігам травма буває неускладнена і ускладнена (безпосередньо в момент отримання травми; найближчим часом - від доби до тижня після отримання травми; у віддаленому періоді).

Ізольована (поодинока) травма - ушкодження в межах одного органа або однієї анатомічної зони.

Множинна травма - кілька однотипних ушкоджень в межах одного органа чи анатомічного сегмента або ушкодження двох і більше органів у межах однієї порожнини.

Поєднана травма - ушкодження двох і більше органів у різних порожнинах організму або одночасне ушкодження внутрішнього органа і елементів опорно-рухового апарату під дією одного травмувального чинника.

Комбінована травма виникає під дією кількох травмувальних факторів.

Після дії ушкоджувального чинника в організмі постраждалого розвиваються місце сі й загальні зміни в різних тканинах і органах. До місцевих проявів належить болючість, зміна форми, кольору, цілісності слизових та шкірних покривів, порушення функції ушкодженого органу. До загальної реакції організму - запаморочення, колапс, шок.

Загальний стан постраждалого після травми оцінюється відповідно до інтенсивності проявів загальних розладів і характеризується як задовільний, середньої важкості, важкий і вкрай важкий.
Тяжкість пошкодження залежить від багатьох причин:
- фізичної характеристики травмувального чинника (форма, консистенція);

- анатомо-фізіологічних особливостей травмованих тканин і органів;

- патологічного стану тканин і органів у момент травми;

- умов, у яких перебуває травмований.

Будь-яке ушкодження прогнозується з погляду його небезпеки для життя або порушення функцій органів. І хоча остаточний діагноз можливий тільки наприкінці лікування, множинні, поєднані й комбіновані ураження, що нерідко розвиваються внаслідок техногенних катастроф, належать до травм, за яких прогноз є дуже відповідальним.

Результат травм може бути різним: повне видужання, видужання із залишковими явищами або необоротними змінами, що призводять до інвалідності; нарешті, летальний результат. Причини смертності через травму різноманітні: шок, масивна крововтрата, значні ушкодження важливих для життя органів тощо.

Тупа і проникна травми. Під терміном "тупий предмет" слід розуміти тверді тупі предмети, а під механічним пошкодженням, що спричинений поверхнею будь-якого предмета, - тупий вплив. Форма і розміри, маса, міцність і пружність, характер поверхні тупих предметів вельми різноманітні. Різні їхня кінетична енергія в момент удару, місце і напрямок діючої сили. Усе це обумовлює морфологічну різноманітність ушкоджень, завданих ними. На пошкодження певною мірою впливають анатомо-фізіологічні властивості частини тіла, що уражається, наявність супутніх патологій і пошкоджень, вік постраждалого, давність пошкодження, процес загоєння тощо. Характер пошкодження в місці прикладання сили залежить головним чином від розміру, форми, рельєфу травмувальної поверхні тупого предмета (іл. 18.4).

Травма тупими предметами належить до механічних пошкоджень, більшість яких (садна, синці, рани, переломи, вивихи, крововиливи під оболонки і в тканину внутрішніх органів, їх розриви, розтрощення і зім'яття, часткове і повне розділення тіла і його руйнування) мають виражені зміни анатомічної структури тканин і органів.

Основні механізми утворення пошкоджень від дії тупих предметів - удар, стиснення, розтягування, тертя.

Механізм утворення ушкоджень визначає його сутність. Так, для ударної дії типові забиті рани, вдавлені переломи; для стиснення - ущільнення частин тіла, зім'яття органів і тканин; для розтягування - рвані рани, відшарування шкіри; для тертя - великі потертості. Утім, деякі види ушкоджень можуть бути наслідком різних механізмів: синці виникають і від удару, і від стиснення; садна - і від удару, і від тертя; розриви внутрішніх органів - від удару, стиснення і розтягування.

Проникна травма - відкрита травма, яка виникає в результаті пошкоджень цілісності шкірних покривів або слизових оболонок (іл. 18.5). Після такої травми є небезпека інфікування, проникнення пилу та інших сторонніх предметів, які можуть погіршити стан постраждалого.
Іл. 18.4. Тупа травма голови Іл. 18.5. Проникна травма ока Травма. Види ушкоджень.
1. Що таке травма?

2. Які чинники можуть спричинити поранення?

3. Які є види ушкоджень?

4. За якими ознаками класифікують травми?

5. Які зміни можуть настати в організмі після дії ушкоджувального чинника?

6. Від чого залежить тяжкість ушкоджень?

7. Які можуть бути результати й наслідки травм?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Поняття про травму. Види та класифікація травм - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Поняття про травму. Види та класифікація травм - Загальні поняття про травму. Механізм травми - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Дистанційне навчання
Тема: Основні причини виникнення судом, прояви, послідовність надання до медичної допомоги.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Що вам відомо про судоми з уроків "Основи здоров'я" та "Біології"?

Судома - це мимовільне скорочення м'яза або групи м'язів без їх розслаблення, яке зазвичай супроводжується різким болем.

Судоми м'язів можуть виникнути в кожної людини у будь-який час та в будь-якому м'язі - як скелетному, так і гладкому. Найчастіше серед скелетних м'язів судоми бувають у м'язах стоп, литок, передньої та задньої поверхонь стегон, а також рук (іл. 17.1).
Іл. 17.1. Судома м'язів литок Іл. 17.2. Судоми гладких м'язів за стенокардії Іл. 17.3. Конвульсії
Судоми гладких м'язів характерні для кишечника, судинної стінки артерій (наприклад, у разі стенокардії - нападі болю стискаючого характеру в ділянці серця і за грудиною, що зумовлені гострим порушенням живлення серцевого м'яза внаслідок спазму і склерозу його артерій), бронхів (при бронхіальній астмі) тощо (іл. 17.2).

Судоми поділяють на тонічні та клонічні. Тонічні спазми супроводжуються тривалою напругою м'язів, клонічні - синхронними поштовхоподібними скороченнями м'язів, які чергуються з їх розслабленням. Клонічні генералізовані судоми м'язів усього тіла внаслідок ураження кори головного мозку або її підкіркових центрів також називають конвульсіями (іл. 17.3).

Причин виникнення судом м'язів чимало. Судоми можуть виникати під час фізичних вправ (наприклад, під час бігу, плавання тощо) через недостатній кровообігу м'язах. У спортсменів та робітників "гарячих професій" - металургів, ливарників тощо - причиною судом буває нестача в організмі солей (кальцію, калію, натрію і магнію) та позаклітинної рідини, що спричинена їх утратою унаслідок посиленого потовиділення.

Частою причиною виникнення судом є різноманітні порушення метаболізму (обміну речовин), який є наслідком ряду захворювань - цироз печінки (хронічне, поступово прогресуюче її захворювання), зниження функції надниркових залоз, гіпотиреоз - різке зниження вмісту гормонів щитоподібної залози в крові, вагітність, стан після зловживання алкогольних напоїв тощо (іл. 17.4).

Безконтрольне вживання сечогінних препаратів та знеболювальних і психостимулювальних препаратів теж сприяє появі судом.

Спазми м'язів ніг нерідко бувають у літніх людей та в людей під час психоемоційного перенапруження, хронічного недосипання. Якщо виникають судоми ніг, то зазвичай буває достатньо встати босими ногами на тверду холодну підлогу - і через одну-дві хвилини вони припиняться. Також можна лягти на спину і тягнути п'яти уперед, а пальці ступень - на себе доти, поки судоми не припиняться, зазвичай це відбувається за 8-10 с.

Щоб припинити судому м'язів литки (округлий м'яз на задній частині гомілки людини), можна самому захопити однією рукою його у спазмовашй ділянці, а другою взяти пальці стопи та різко потягнути їх на себе для розтягнення ураженого м'яза (п'яту при цьому витягати від себе) і, незважаючи на сильний біль, утримувати стопу в такому положенні до припинення судоми (іл. 17.5).

Причиною судом рук можуть стати навіть одноманітні рухи - друкування, рух комп'ютерною мишкою тощо. У таких випадках роботу слід припинити, помахати руками, поворушити пальцями, зробити самомасаж. Приступити до роботи можна після повного припинення судом.

Є ще й інші способи зупинити судоми окремих м'язів. Це теплові процедури, масаж, прикладання до спазмованої ділянки гарячих і холодних компресів.

Прояви судом варіюють від слабких до дуже важких. За легкої форми можливе виникнення сплутаної свідомості, потемніння в очах, судорожне посіпування і поколювання в певній ділянці тіла. За середнього ступеня тяжкості до цих симптомів додається нетримання сечі й калу, виникнення короткої непритомності.
Іл. 17.4. Посталкогольні судоми Іл. 17.5. Спосіб припинення судом литки
Найнебезпечнішою формою судом вважають епілептичний напад, який супроводжують загальні судоми з утратою притомності (тому людина не може надати сама собі допомогу), безпричинним почуттям страху, посиленим слиновиділенням, онімінням, нудотою, блювотними позивами, виділенням піни з рота. Судоми тривають понад дві хвилини, після чого постраждалий утрачає притомність.

Епілепсія (від грец. "атака") - захворювання центральної нервової системи (ЦНС), яке може бути спадковим або спричиненим травмами, пухлинами головного мозку, інсультом, запальними захворюваннями мозку (менінгіт) та зловживанням алкоголю. Деколи встановити причину її виникнення неможливо.

Послідовність надання домедичної допомоги в разі судом під час епілептичного нападу (епілепсії). Перед наданням допомоги необхідно переконатись у відсутності небезпеки для себе та постраждалого від травмувального чинника, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та постраждалого. І тільки після цього надавати допомогу. Якщо місце небезпечне, то треба почекати прибуття рятувальників. Перед наданням допомоги треба отримати пряму або непряму згоду постраждалого (якщо він притомний).

Надаючи допомогу постраждалому, не забувайте про власну безпеку! Треба перед наданням домедичної допомоги одягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Якщо ви стали свідком епілептичного нападу:
* треба викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;

* потрібно надавати домедичну допомогу на місці виникнення епілептичного нападу, крім ситуацій, коли це місце є небезпечним.

Тоді постраждалого, за можливості, необхідно перемістити в безпечне місце. Під час нападу треба вкласти людину на рівну поверхню і підмостити під голову щось м'яке та притримати голову, щоб вона не билася об тверду поверхню (іл. 17.6).

Для полегшення дихання варто розстібнути одяг, комірець та поясний ремінь. Не можна намагатись насильно стримувати судомні рухи постраждалого.

Якщо ж щелепи постраждалого вже щільно зімкнуті, то не треба розкривати його рот за допомогою підручних засобів.

Під час нападу епілепсії все тіло хворого ціпеніє і. якщо намагатися при цьому розтискати зуби та насильно запихати в рот під час нападу будь-які предмети між зуби, можна лише завдати йому шкоди. Металевий предмет може зламати під час судом зуб чи навіть і щелепу, а дерев'яний, наприклад ложка, може розторощитися на тріски. У разі потрапляння зламаного зуба чи трісок у гортань можуть виникнути серйозні ускладнення.

Не можна пришпилювати язик шпилькою, щоб він не запав у гортань. Язик є м'язом і при епілептичних нападах таких випадків практично не буває.
Іл. 17.6. Постраждалого повернули набік і підмостили під голову щось м'яке Продовжуйте стежити за станом постраждалого й надавати домедичну допомогу:
* Через те, що напади можуть супроводжувати, крім піни з рота, ще й блювання та витікання крові внаслідок прикусування язика, необхідно попередити потрапляння цих рідин до верхніх дихальних шляхів - повернути хворого набік (іл. 17.6). Одночасно це попередить можливе западання язика, щоб він не перекрив дихальні шляхи. Піну або блювотні виділення необхідно відразу ж безперервно витирати.

* Непотрібно силоміць вливати рідину та будь-які ліки до рота постраждалого під час судом, а також не можна давати хворому з епілептичним нападом вдихати нашатирний спирт, щоб не спровокувати рефлекторну зупинку дихання, яке і так ускладнене.

* Після припинення нападу судом, який триває кілька хвилин, завжди настає період релаксації (розслаблення), людина засинає, її не треба будити. Але необхідно ще раз оглянути постраждалого, визначити наявність притомності та дихання. Значно небезпечнішим для життя є виникнення в постраждалого епілептичного статусу, коли низка великих судомних нападів відбувається без перерви один за іншим. Він смертельно небезпечний, оскільки в постраждалого повністю припиняється дихання і може статися смерть через задуху, тому за відсутності дихання потрібно негайно розпочати серцево-легеневу реанімацію.

* Необхідно забезпечити постійний нагляд за постраждалим до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та надати людині можливість поступово отямитися. Дуже часто після завершення нападу може зберігатися сплутаність свідомості та певна слабкість, яка зазвичай минає через певний час - від 5 до 30 хв. Постраждалий приходить до тями і зможе встати самостійно. Його необхідно лише підтримати психологічно, тому що в постраждалого часто виникає відчуття сорому; пояснити, що трапилося, так як він нічого не буде пам'ятати й розуміти. Після поліпшення стану постраждалого можна напоїти невеликою кількістю води.

* Якщо погіршиться стан постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги.
Основні причини виникнення судом. Прояви, послідовність надання домедичної допомоги в разі судом.
1. У якому значенні застосовується термін "судома"?

2. У яких скелетних м'язах найчастіше бувають судоми?

3. Які є форми судом?

4. Які судоми називають конвульсіями?

5. Назвіть можливі причини виникнення судом м'язів.

6. Яка форма судом є найнебезпечнішою?

7. Які є прояви судом?

8. Яка має бути послідовність надання домедичної допомоги постраждалим у випадку судом під час епілептичного нападу?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Основні причини виникнення судом, прояви, послідовність надання домедичної допомоги - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Основні причини виникнення судом, прояви, послідовність надання домедичної допомоги - Домедична допомога в разі порушення прохідності дихальних шляхів та в інших невідкладних станах - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А.

# data[].attributes.body
Алгоритм надання допомоги при втраті свідомості

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Які невідкладні стани людини вам відомі?

* Як потрібно діяти, якщо на місці події є небезпека для людей?

У цьому алгоритмі надання допомоги постраждалому термін "втрата притомності" використовується у такому значенні: це невідкладний стан людини, що виникає внаслідок короткотривалої недостатності кровообігу головного мозку.

Під час втрати притомності постраждалий раптово втрачає рівновагу і падає "як сніп", не в змозі рухатися та реагувати на зовнішні подразники внаслідок порушення роботи центральної нервової системи (іл. 15.1). Він не реагує на зовнішні подразники - легкі ляпаси, гучні голоси та сплескування в долоні, дію холоду або тепла та болю тощо.
Іл. 15.1. Стан людини, яка знепритомніла Дослідники порахували, що 15-39 % людей хоча б раз у житті переживали втрату притомності. Усі такі випадки для полегшення діагностики та надання невідкладної допомоги об'єднують за такими видами:
* раптова і короткочасна втрата притомності, яку ще називають непритомністю, - це стан, який спричинений зниженням артеріального тиску крові, через що зменшується кровообіг у мозку, а отже, він недостатньо забезпечується киснем;

* раптова і тривала втрата притомності;

* тривала втрата притомності з поступовим початком;

* утрата притомності з невідомими початком і тривалістю.

Раптова і короткочасна непритомність триває від кількох секунд до кількох хвилин, а поступова й тривала - протягом годин або й днів. Якщо в непритомному стані людина перебуває довго, то це вважають уже комою (від грец. κώμα - глибокий сон).

Кома - це патологічний стан організму, під час якого відбувається цілковита втрата притомності, розлад важливих для життя функцій (кровообігу, дихання, обміну речовин, відсутність рефлексів та реакції на подразники). Виникає гальмування функцій кори головного мозку та його підкіркових утворень.

Перед настанням утрати свідомості з поступовим початком можливе виникнення таких симптомів: відчуття нудоти, поява "мушок" в очах та дзвону у вухах, рясна пітливість, оніміння рук і ніг; загальна слабкість. Але слід усвідомлювати, що непритомність може настати абсолютно раптово без цих симптомів.

Під час утрати притомності спостерігають такі симптоми: почастішання або сповільнення пульсу, зниження артеріального тиску крові та послаблення тонів серця; поверхневе дихання; блідість шкірних покривів; розширення зіниць і зниження їхньої реакції на світло; мимовільне сечовипускання і дефекація (опорожнення).
Причини, через які людина втрачає притомність, об'єднують у чотири групи:
* недостатній приплив крові до мозку;

* зниження насичення крові киснем;

* метаболічні порушення (погіршення живлення мозку);

* порушення передачі імпульсів нервовими волокнами головному мозку або виникнення в ньому патологічних (хворобливих) вогнищ збудження.
Причинами непритомності через недостатній приплив крові до мозку є такі фактори:
* патологічні реакції (хворобливі зміни в організмі) нервової системи на сильне хвилювання, переляк, перевтома, гострий біль, навіть вид крові, що може призвести до рефлекторного спазму судин головного мозку;

* сонячний удар, коли внаслідок локального перегрівання голови сонячними променями відбувається розширення кровоносних судин головного мозку, тиск у них падає, швидкість кровотоку різко сповільнюється, тому швидко погіршується постачання мозку киснем і глюкозою;

* наявність хвороб серця, що значно зменшує серцевий викид крові в систему кровообігу (відсутність нудоти або блювоти перед настанням непритомності й може вказувати на розвиток порушень ритму серця);

* крововтрати з різних причин;

* зневоднення, яке зменшує об'єм циркулюючої крові (т. зв. гіповолемія) в організмі та знижує артеріальний тиск;

* коли людина довго стоїть, кров під впливом власної маси накопичується у венах ніг і не потрапляє до мозку в потрібному об'ємі;

* у момент різкого вставання людини з горизонтального положення у вертикальне: при цьому порушується регуляція тиску крові і вона не встигає перерозподілитися з нижніх кінцівок в інші зони тіла, у тому числі й у мозок.
Зниження насичення крові киснем спричиняє непритомність з таких причин:
* тривале перебування значної кількості людей у приміщеннях з незадовільною вентиляцією, наприклад у сховищах;

* важкі захворювання бронхолегеневої системи;

* отруєння речовинами, що блокують гемоглобін еритроцитів, наприклад чадним газом;

* захворювання крові, які супроводжує різке зниження рівня гемоглобіну, тобто так звана анемія.

Порушення обміну речовин, за яких погіршується живлення мозку, можуть бути наслідком голодування або зловживання різними дієтами з метою схуднути; наслідком низького рівня цукру (глюкози) у крові. Причиною може стати й знижений вміст двоокису вуглецю в артеріальній крові й в організмі внаслідок гіпервентиляції легенів (стан, який виникає при занадто швидкому та / або глибокому диханні).

Порушення передачі імпульсів по нервових волокнах у головному мозку або виникнення в ньому патологічних вогнищ збудження можуть бути як наслідком, так і причиною черепно-мозкової травми (механічне пошкодження кісток черепа, а також судин різного розміру, головного мозку, черепних нервів і навіть оболонок головного мозку). Хоча непритомність може настати і раптово внаслідок удару головою об тверді предмети чи поверхні.
Іл. 15.2. Утрата свідомості внаслідок нокауту
У спорті причиною непритомності може стати нокаут під час боксерського поєдинку тощо (іл. 15.2).

Непритомність можлива під час гормональної перебудови організму, зокрема в підлітків та в людей 40-50 років, коли регуляція тонусу кровоносних судин найвразливіша до різноманітних впливів.

Медикам часто не вдається з'ясувати, чому в людини різко падає артеріальний тиск крові і вона втрачає притомність. Істинну причину непритомності можна встановити лише в половини таких хворих.

Алгоритм надання невідкладної допомоги непритомному постраждалому. Доволі часто стани непритомності минають дуже швидко, як тільки така людина прийме горизонтальне положення і кров рівномірно розподілитися по тілу, а отже, посилиться кровообіг у головному мозку.

Але близько 39 % людей, які після втрати притомності звертаються по допомогу до лікаря, залишаються в лікарні 7-30 днів. У них можуть діагностувати серцевий напад, порушення ритму серця, легеневу емболію - закупорку легеневої артерії або її гілок кров'яним згустком, тромбом тощо.

Тобто непритомність може бути досить грізним симптомом, який свідчить про наявність серйозної проблеми в організмі людини, тому надання їй невідкладної допомоги слід починати негайно.

* Перед наданням домедичної допомоги необхідно переконатись у відсутності небезпеки на місці події для себе та постраждалого від травмувального фактора, що вже діяв, загрози від зовнішнього середовища та загрози від пораненого. Тільки після цього можна почати надавати допомогу.

* Якщо місце небезпечне, то слід дочекатися прибуття рятувальників.

* У непритомного перед наданням допомоги не треба отримувати згоду.

* Перед оглядом та початком надання домедичної допомоги той, хто надає допомогу, має надягнути одноразові гумові або латексні рукавички!
Іл. 15.3. Якщо ви побачили непритомну людину, потрібно негайно викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги
Якщо причина втрати свідомості невідома (невідомо, чи не перейде цей стан у кому), то слід негайно викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка визначить, наскільки небезпечним для людини є цей стан (іл. 15.3).

* Треба переконатися в наявності в непритомного дихання та пульсу (на сонній, скроневій, підключичній, променевій, підколінній, задній великогомілковій артеріях); наявність дихання та пульсу свідчитиме, що людина жива і лише непритомна (іл. 15.4).
Іл. 15.4. Визначення наявності у непритомного: а, б - дихання; в - пульсу на променевій артерії; г - пульсу на сонній артерії
* За наявності дихання, якщо постраждалий лежить на животі, потрібно перевернути його на спину, одночасно необхідно обережно підтримувати голову і шийний відділ хребта (іл. 15.5).
Іл. 15.5. Постраждалого треба перевернути на спину Іл. 15.6. Положення непритомної людини
* У горизонтальному положенні постраждалий має бути з опущеною головою і піднятими ногами (за умови відсутності судом), щоб посилити приплив крові до серця та головного мозку (іл. 15.6).

* Слід обов'язково провести огляд з метою виявлення травм; за необхідності треба надати домедичну допомогу відповідно до виявлених травм та з'ясувати причину виникнення втрати притомності;

* Розстебнути постраждалому комір (зняти краватку) або звільнити шию та грудну клітку від іншого одягу, який може їх стискати (наприклад бюстгальтер у жінок), а також розстебнути поясний ремінь та гудзик на поясі штанів.

З непритомної людини треба зняти і відкласти всі речі, які висять у неї на поясі: мобільні телефони, напоясні сумки тощо. Зняти і відкласти окуляри (за наявності).

З кишень штанів теж вийняти все, що може бути роздавлено або може спричинити біль під час перевертання постраждалого в положення на бік - мобільний телефон, окуляри, ножики тощо. Бажано робити це при свідках, щоб потім того, хто надає допомогу, не можна було звинуватити в крадіжці особистих речей постраждалого.

* За наявності в непритомного пульсу піднести йому на 1-2 хв. до носа ватку з нашатирним спиртом (капнути 2-3 краплі) (іл. 15.7). За відсутності нашатирного спирту, різко натиснути великим пальцем на больову точку на обличчі, яка розташована на губі під перегородкою носа (іл. 15.8). Поляскування по щоках або обприскування обличчя холодною водою менш ефективні.
Іл. 15.7. Піднесення до носа непритомної людини ватки з нашатирним спиртом Іл. 15.8. Больова точка на обличчі для натискання
* Якщо пульсації та дихання немає, то необхідно до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги розпочати серцево-легеневу реанімацію - непрямий масаж серця та штучну вентиляцію легенів (іл. 15.9). За наявності свідків, залучати їх до надання домедичної допомоги.
Іл. 15.9. Непрямий масаж серця та штучна вентиляція легенів непритомного Іл. 15.10. Через вікна надходить у приміщення свіже повітря Іл. 15.11. Використання термопокривала
* Відчинити вікна для надходження свіжого повітря або перенести непритомного в добре провітрену кімнату чи на свіже повітря (іл. 15.10).

* Дати непритомному трохи подихати чистіш киснем з кисневої подушки (за наявності такої). Якщо в нього знижена температура тіла, необхідно вкрити теплою ковдрою (укутати термопокривалом) (іл. 15.11).

Якщо після проведення цих заходів людина не опритомніла, але в неї є пульсація і дихання, то необхідно покласти її на правий бік так, щоб права рука лежала вздовж тулуба (іл. 15.12). У такому положенні у неї не буде западати язику глотку і буде вільнішим шлях для повітря. Крім того, якщо виникне блювота, що часто спостерігається за втрати свідомості, то людина не захлинеться блювотними масами.
Іл. 15.12. Положення непритомної людини на боці Іл. 15.13. Повертання непритомної людини на правий бік
Для повертання непритомного тому, хто надає допомогу, треба стати на коліна збоку від постраждалого. Однією своєю рукою ухопити постраждалого під коліном (із зовнішнього боку) і максимально зігнути його ногу в коліні. Другою рукою взяти руку постраждалого із цього ж боку і завести його долоню тильною поверхнею за його щоку. Коли постраждалого вже повернули набік, то його щока ляже на цю поверхню долоні (іл. 15.13).
Відтак зігнуте коліно постраждалого і лікоть заведеної за щоку руки використовують просто як важіль для його перевертання. Одразу потрібно переконатися в тому, що:
а) та рука, що знизу, випрямлена і лежить долонею на землі;

б) щока постраждалого лежить на другій руці, а її лікоть - на землі;

в) ніс і рот нічим не закриті;

г) нога не має лежати на другій нозі.

Можна також покласти постраждалого і на живіт та підкласти під чоло та груди валики, наприклад, зі згорнутих рушників.
Далі потрібно виконати певні дії:
* Забезпечити постійний нагляд за постраждалим до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. У випадку погіршення його стану до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги треба повторно зателефонувати диспетчеру екстреної (швидкої) медичної допомоги.

* Коли постраждалий опритомніє, йому не варто швидко підніматися і робити різкі рухи та не потрібно поспішати вставати на ноги. Після непритомності людина ще деякий час може відчувати слабкість, запаморочення та нездужання. За можливості, доцільно напоїти постраждалого влітку прохолодним чаєм або водою, а холодної пори - гарячим чаєм або кавою та дати шматочок чорного шоколаду для підняття артеріального тиску крові, а вже потім допомогти йому піднятися й сісти.

Єдиний виняток - виникнення судом, наприклад, при епілептичному нападі. Тоді хвору людину не можна переміщати, а треба лише притримувати їй голову, щоб не побилася об тверді предмети чи поверхні. Алгоритм надання домедичної допомоги в разі нападу епілепсії докладно розглянемо в наступних параграфах.

1. Не можна підносити до лиця постраждалого відкритий флакон з нашатирним спиртом та капати його на ватку більше 2-3 крапель. Навіть пари нашатирного спирту не повинні потрапити в очі непритомної людини.

2. Не можна переміщати постраждалого, якщо причиною непритомності може бути травма (падіння з висоти, ДТП) з переломом крупних кісток або хребта, тоді кожне зайве переміщення підвищує ризик його інвалідності або й смерті.

3. У жодному випадку не можна давати непритомній людині будь-яких пігулок та рідин! У такої людини різко знижений ковтальний рефлекс, тому ліки можуть потрапити в її верхні дихальні шляхи й спричинити асфіксію (припинення дихання) унаслідок їх закупорки.

4. Особливо важливо кожні 20 хв перевертати постраждалого на інший бік.

5. Не можна садити (ставити непритомного на ноги): це погіршить його стан.

6. Якщо людина опритомніла і не скаржиться на болі в серці, то їй не можна давати нітрогліцерин! Це може викликати різке зниження тиску крові й повторну втрату свідомості. Практика показує, що найчастіше непритомність трапляється на тлі раптового зниження артеріального тиску крові - гіпотонії.
Утрата свідомості. Причини й ознаки стану непритомності.
1. Що означає термін "утрата притомності"?

2. На які види поділяють нещасні випадки з утратою свідомості (для полегшення діагностики та надання невідкладної допомоги)?

3. Які основні причини непритомності через недостатній приплив крові до мозку?

4. У яких ситуаціях через зниження насичення крові киснем людина може зомліти?

5. Унаслідок чого можуть виникати метаболічні порушення (обміну речовин), які спричиняють утрату притомності?

6. Через що виникає втрата притомності, коли порушується передача імпульсів нервовими волокнами в головному мозку?

7. Про які ускладнення в організмі може свідчити непритомність?

8. У чому необхідно переконатися перед наданням домедичної допомоги непритомній людині?

9. Що треба зробити рятувальнику перед оглядом та початком надання домедичної допомоги постраждалому?

10. Який алгоритм надання невідкладної допомоги непритомному постраждалому? Які дії не можна виконувати, надаючи допомогу непритомному?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм надання допомоги в разі втрати свідомості - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм надання допомоги в разі втрати свідомості - Домедична допомога в разі порушення прохідності дихальних шляхів та в інших невідкладних станах - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Алгоритм відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів. Прийом Хеймліка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Доповніть речення: "Процес з гострим перебігом, що виникає через недостатність кисню в крові та тканинах, з наступним накопиченням в організмі вуглекислого газу - це..."

* З'ясуйте, чи є повними синонімами слова "асфіксія", "ядуха", "задуха"? Яке їхнє лексичне значення? Яке походження слова "асфіксія"?

Розгляньмо послідовність проведення й правильність виконання дій з метою надання допомоги за часткової та повної непрохідності дихальних шляхів у дорослих і дітей.

Відповідно до уніфікованого клінічного протоколу екстреної медичної допомоги для дорослих і дітей, старших одного року, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров 'я України від 15 січня 2014 року № 34, медична допомога пацієнтам з гострою непрохідністю дихальних шляхів стороннім тілом до приїзду машини швидкої допомоги повинна бути надана в перші хвилини від потрапляння його в дихальні шляхи та, якщо можна, у перші секунди з моменту появи задухи (асфіксії).
Іл. 14.1. Диспетчери центру екстреної медичної допомоги приймають виклики Іл. 14.2. Постраждалому дихати легше, якщо він зможе на щось опертися Іл. 14.3. Спостерігайте за ефективністю дихання постраждалого, заспокоюйте його та спонукайте кашляти
Після встановлення в постраждалого стану часткової або повної непрохідності необхідно зателефонувати в оперативно-диспетчерську службу центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф або попросити когось це зробити. Під час розмови з диспетчером (іл. 14.1) треба повідомити його про затруднення або відсутність дихання в постраждалого та можливу причину цього стану - потрапляння стороннього тіла.
Відтак вислухайте і виконайте поради диспетчера, які мають бути такими:
* впевніться у власній безпеці і оцініть ситуацію;

* визначте, чи постраждалий притомний, запитайте в нього: "Чи ти вдавився?";

* визначте, чи може постраждалий кашляти і дихати. Зазвичай стає дихати легше, якщо встати і опертися на стілець або стіл (іл. 14.2). Якщо так, то фізичних зусиль для надання допомоги застосовувати не потрібно: постраждалий, як правило, може самостійно відкашляти стороннє тіло. Потрібно триматися поряд із постраждалим, спостерігати за ефективністю його дихання, заспокоювати його і спонукати кашляти. Кашель - найефективніший спосіб усунення стороннього тіла (іл. 14.3).

При цьому, якщо стороннє тіло, що було виштовхнуте з дихальних шляхів під час нападу кашлю, залишилось у порожнині рота, його слід негайно вилучити, оскільки після звільнення ДШ відбувається обов'язковий (рефлекторний) глибокий вдих і стороннє тіло знову може потрапити в дихальні шляхи.

* якщо постраждалий притомний, але у нього різко зростає загальна слабкість, уповільнюється і припиняється дихання та кашель, він тримається руками за шию, його обличчя набуває синюшного відтінку, негайно почніть надавати допомогу;

* візьміть постраждалого за торс, однією рукою обхопіть його на рівні верхньої частини живота, а другою нахиліть його тулуб уперед до кута 30-45° обличчям донизу і виконайте 5 різких, але не дуже сильних ударів долонею між лопатками (іл. 14.4). За відсутності ефекту повторіть цю маніпуляцію;
Іл. 14.4. Допомога при непрохідності ДШ, якщо постраждалий притомний, але в нього різко погіршується самопочуття
Не поспішайте виконувати відразу всі п'ять ударів - після кожного удару контролюйте відходження стороннього тіла з дихальних шляхів постраждалого.

Якщо ці дії виявилися безуспішними, застосуйте піддіафрагмальний поштовх (прийом Геймліха) (іл. 14.5).
Іл. 14.5. Піддіафрагмальний поштовх (прийом Геймліха)
Техніка виконання прийому Геймліха. Якщо постраждалий перебуває у вертикальному положенні, станьте позаду нього і обхопіть його своїми руками на рівні верхньої частини живота. Підтримуючи за тулуб, нахиліть постраждалого вперед. Складіть одну свою кисть у кулак і помістіть його великим пальцем у напрямку до тулуба у надчеревній ділянці.
Іл. 14.6. Техніка виконання прийому Геймліха для надання допомоги при непрохідності ДШ
Другою своєю кистю зафіксуйте кулак зверху (іл. 14.6). Різко стискайте живіт і нижні ребра постраждалого (до 5 разів) у напрямку знизу-вгору до діафрагми для того, щоб створити потужний зворотній рух повітря з легень (унаслідок раптового підвищення внутрішньочеревного тиску), яке і виштовхує стороннє тіло з гортані.

Слід пам'ятати про те, що, негайно, після того, як стороннє тіло покине гортань постраждалого, обов'язково (рефлекторно) відбудеться глибокий вдих, при якому стороннє тіло, якщо воно залишилося в роті, може знову потрапити в гортань, тому його необхідно негайно вилучити з рота.

Якщо ці дії неефективні, далі чергуйте 5 ударів між лопатками і 5 піддіафрагмальних поштовхів аж до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або поки постраждалий не втратить свідомість. У цій ситуації важливо підтримати його, повільно опустити на землю, покласти на спину, не давши йому впасти. Для цього необхідно поставити свою ногу між ногами постраждалого, і коли він втратить свідомість, то сповзе по вашій нозі на підлогу.
Іл. 14.7. Виконання прийому Геймліха в лежачому положенні
Якщо постраждалий перебуває в горизонтальному положенні, то для вилучення стороннього тіла з дихальних шляхів існує так званий "прийом Геймліха в лежачому положенні" (іл. 14.7). Постраждалого слід вкласти на спину, сісти на його стегна "верхи" і двома кулаками здійснювати різкі натискання (поштовхи) на верхню частину живота у напрямку до легень, що забезпечує вже описаний механізм.

Іноді опис прийому Геймліха триває довше, ніж його виконання.

Так, якщо ви переглянете чудову стару американську комедію з елементами фантастики (Groundhog Day - "День бабака"), то не лише дістанете задоволення, а й спостерігатиме в дії прийом Геймліха.

В одному з епізодів головний герой рятує життя чоловікові, застосувавши цю методику. Цей вчинок, а також інші - благородні й безкорисливі, які Філ чинить, перетворюють його на найпопулярнішу людину в місті.

Цитату-ілюстрацію прийому Геймліха з цього фільму з можна побачити за посиланням https://youtu.be/7aSCbM0Pi7A

Самодопомога в разі непрохідності дихальних шляхів (аутоГеймліх). Якщо відбулася гостра непрохідність дихальних шляхів і немає кому допомогти, потрібно здійснити самодопомогу (так званий аутоГеймліх).

Розмістіть кулак у надчеревній ділянці (підребер'ї), долонею іншої руки накрийте кулак і різко та сильно здійсніть поштовх руками знизу вгору і ззовні досередини (іл. 14.8).
Іл. 14.8. Положення рук під час виконання прийому аутоГеймліх Іл. 14.9. Один з варіантів виконання прийому аутоГеймпіх
Якщо таким чином не вдалося виштовхнути стороннє тіло з дихальних шляхів, слід вдатися до більш ефективного варіанту аутоГеймліх: "навалитись" ділянкою надчерев'я на горизонтальний предмет, що міцно стоїть (спинку стільця, кут стола, перила) і за рахунок ваги власного тіла здійснити різкі поштовхи кілька раз знизу вгору і ззовні до середини (іл. 14.9).

Якщо постраждалий втратив свідомість, підтримайте його, повільно опустіть на землю і застосовуйте штучну вентиляцію легень (ШВЛ): за методами ("рот до рота" або "рот до носа") - якщо наявні відповідні захисні засоби (іл. 14.10); якщо постраждалий не знайомий і немає відповідних захисних засобів, заслуговує на увагу метод Шюллера (іл. 14.11).
Іл. 14.10. Захисні засоби, які використовують під час здійснення ШВЛ Іл. 14.11. Виконання штучного дихання за методом Шюллера
Штучне дихання за методом Шюллера. Постраждалого кладуть обличчям догори, під спину підкладають валик з одягу. Рятувальник стає на коліна обличчям до постраждалого, ніби сідаючи "верхи" на його стегна, і кладе свої долоні на грудну клітку, розмістивши свої чотири пальці вздовж нижнього краю останніх ребер, а великі пальці відводить до середини грудної клітки.

Опускаючись вагою тіла на свої долоні, рятувальник тисне на грудну клітку постраждалого - здійснюється видих - потім відхиляється назад, послаблюючи тиск на грудну клітку - здійснюється вдих. Такі рухи повторюють 14-16 разів на хвилину.

Штучну вентиляцію легень слід здійснювати аж до прибуття бригади швидкої медичної допомоги. Постійно контролюйте наявність пульсу на сонній артерії в постраждалого; у разі відсутності пульсу або невпевненості в його наявності починайте основні заходи з підтримання життєдіяльності, зокрема СЛР; якщо внаслідок повної непрохідності дихальних шляхів постраждалий знепритомнів, рятувальники мають почати натискання на грудну клітку навіть тоді, коли пульс ще відчутний.

Після кожного відкриття дихальних шляхів перевіряйте під контролем зору ротову порожнину постраждалого і видаляйте сторонні тіла, які. можливо, були виштовхнуті в ротову порожнину внаслідок ваших дій (іл. 14.12);

Не залишайте постраждалого без нагляду (іл. 14.13).

Стороннє тіло з порожнини рота видаляйте обережно, остерігайтеся проштовхнути його далі в дихальні шляхи і таким чином посилити непрохідність!
Іл. 14.12. Сторонне тіло з рота видаляйте пальцем, обгорнутим серветкою або бинтом, повернувши голову постраждалого набік Іл. 14.13. Не залишайте постраждалого без нагляду Іл. 14.14. Проведення грудного поштовху у вагітних Не можна застосовувати прийом Геймліха за таких умов:
* підозра на травматичне пошкодження ребер і органів грудної порожнини;

* підозра на травматичне пошкодження органів черевної порожнини;

* надмірна маса постраждалого;

* виражені набряки;

* постраждала - жінка в другій половині вагітності (іл. 14.14)).

Допомогу в разі непрохідності дихальних шляхів у дітей надають відповідно до віку пацієнта.
Іл. 14.15. Варіанти допомоги у разі непрохідності дихальних шляхів у малюків до року
Малюків до року укладають на передпліччя або стегно обличчям вниз так, щоб голова була нижче рівня тулуба, і виконують 5 енергійних поштовхів (ударів) по спині між лопатками (іл. 14.15, а, б).

Якщо цей прийом виявився неефективним, дитину потрібно покласти на рівну тверду поверхню обличчям догори і, сильно закинувши голову (щоб дихальні шляхи стали максимально прохідними), 5 разів з інтервалом в 1 секунду різко натискати на середину грудини (іл. 14.15, в, г).
Іл. 14.16. Варіанти допомоги за непрохідності ДШ у дітей старших за один рік
Дитину старше за один рік, у разі часткової непрохідності (ще може дихати, кашляти і говорити), нахиліть уперед або покладіть собі на коліна (іл. 14.16). Відтак зробіть 5 ударів у міжлопаткову ділянку і після кожного перевіряйте, чи вийшло стороннє тіло в ротову порожнину.

У разі повної непрохідності (за умови збереження свідомості!), застосовують прийом Геймліха, як у дорослих (іл. 14.17).
Іл. 14.17. Варіанти допомоги дітям за повної непрохідності ДШ
Для цього треба обійняти дитину ззаду або поставити її спиною до себе; стати на коліна; обхопити корпус постраждалої дитини руками; з'єднати руки (як зображено на іл. 14.6, а, в); провести 5 поштовхів у підребер'ї, щоб виштовхнути стороннє тіло.

Після кожного з поштовхів треба оглянути порожнину рота дитини. Якщо непрохідність зберігається і дитина втрачає свідомість, слід негайно приступити до проведення серцево-легеневої реанімації.

Генрі Джуда Геймліх - всесвітньовідомий американський хірург. Він здобув популярність як винахідник методу піддіафрагмальних поштовхів у разі, якщо в горло людині потрапив сторонній предмет ("прийом Геймліха", 1974), а також різними винаходами (зокрема "клапан Геймліха", 1963).

Закінчив Корнелський універсітет і пізніше - медичний коледж зі ступенем доктора медицини (1943). Під час Другої світової війни у 1944 р. служив морським піхотинцем на японському фронті. Після демобілізації пройшов спеціалізацію з торакальної хірургії в госпіталях Нью-Йорка (1946-1950). У 1969 р. переїхав з Нью-Йорка в Цинциннаті, де очолив хірургічне відділення в Єврейської лікарні.
Часткова непрохідність ДШ. Повна непрохідність ДШ. Самодопомога в разі непрохідності ДШ. Прийом Геймліха.
1. Що треба робити в разі виникнення часткової непрохідності дихальних шляхів у дорослої людини?

2. Яку допомогу слід надавати дорослому за повної непрохідності ДШ?

3. Чи можлива самодопомога за непрохідності дихальних шляхів?

4. Як надати допомогу дітям різного віку в разі потрапляння стороннього тіла в ДШ?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Алгоритм відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів. Прийом Геймліха - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Алгоритм відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів. Прийом Геймліха - Домедична допомога в разі порушення прохідності дихальних шляхів та в інших невідкладних станах - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Запобігання виникненню основних факторів, які загрожують життю постраждалого, їх визначення та усунення

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Пригадайте з курсу "Основи здоров'я", які ситуації природного чи техногенного характеру належать до надзвичайних.

Люди можуть постраждати внаслідок дії будь-яких факторів як під час надзвичайних ситуацій, так і в повсякденному житті.

Головними факторами, що загрожують життю постраждалого та інших людей, можуть бути враження електричним струмом, утопления, опіки (термічні, хімічні, променеві), обмороження та переохолодження, сонячний і тепловий удари, забої, розтягнення, розриви тканин, вивихи та переломи.

Домедична допомога - невідкладні дії та організаційні заходи, спрямовані на врятування та збереження життя людини в невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров'я.

Таку допомогу здійснюють на місці події особи, які не мають медичної освіти, але за своїми службовими обов'язками мають володіти основними практичними навичками рятування та збереження життя людини, яка перебуває в невідкладному стані. Крім того, ці особи відповідно до закону зобов'язані надати домедичну допомогу.

У разі ураження електричним струмом насамперед треба припинити дію електричного струму. Слід пам'ятати, що торкатися до постраждалих можна лише після знеструмлення або в спеціальному ізоляційному костюмі (гумові рукавиці та чоботи), інакше можливе ураження струмом особи, яка надає допомогу (іл. 11.1).
Іл. 11.1. Звільнення від дії електричного струму Іл. 11.2. Рятування на воді
Якщо це неможливо, треба викликати аварійно-рятувальну службу (телефон - "101"), Відтак лише після усунення небезпеки електротравми можна підійти до постраждалого, оглянути його та спільними зусиллями надати домедичну допомогу.

Однак якщо ви твердо переконані, що ваше взуття є надійним ізолятором від ураження електрострумом, можете, одягнувши гумові рукавички, зняти провід з тіла постраждалого сухою дерев'яною палицею і відтягнути тіло, узявшись за кінці сухого одягу.

Клінічна смерть у постраждалих може настати внаслідок зупинки дихання (судомне скорочення дихальних м'язів, ураження дихального центра), фібриляції серця чи ураження центральної нервової.

Для відновлення серцевої діяльності у переважній більшості випадків необхідно проводити серцево-легеневу реанімацію з використанням автоматичного зовнішнього дефібрилятора (якщо він є).

У разі утеплення треба витягнути постраждалого з води, не забуваючи при цьому про власну безпеку (іл. 11.2). Дуже важливо розпочати штучну вентиляцію легень потопельнику якомога раніше, одразу ж після виведення його голови над поверхнею води та очищення ротової порожнини та горла від водоростей, піску, блювотних мас. За необхідності, також можна одночасно проводити й непрямий масаж серця.

Недоцільно витрачати дорогоцінний час на перевертання хворого головою вниз і звільнення від води трахеї та бронхів (вода все одно не витече!).

Крім того, натискування на живіт може спричинити виділення зі шлунка його вмісту, який може затекти в дихальні шляхи!

У випадку термічних опіків домедична допомога спрямована на призупинення дії термічного агента на шкіру, профілактику інфікування опікової рани й опікового шоку.

Для зупинки дії термічного агента на шкіру необхідно винести постраждалого із зони дії високої температури, швидко загасити палаючий одяг, обережно розрізати та зняти з тіла залишки тліючого одягу або дуже нагрітий одяг.

Не можна відривати прилиплу тканину, торкатися обпеченого місця руками, робити проколи, знімати пухирі, змащувати опік олією, маслом, кремом тощо. До приїзду рятівників не слід допускати переохолодження, накрити постраждалого термопокривалом - ковдрою, курткою тощо.

У разі хімічних опіків уражені ділянки шкіри слід швидко промити водою впродовж 10-15 хв для видалення кислот або лугів (іл. 11.3). Цю процедуру не можна проводити, коли хімічна речовина, взаємодіючи з водою, дає небажані реакції. Не можна промивати водою опіки негашеним вапном. Ці речовини усувають механічним шляхом.
Іл. 11.3. Дії у випадку хімічного опіку Іл. 11.4. Дії в разі сонячного удару
За променевих опіків радіоактивну речовину, яка потрапила на шкіру, змивають струменем води. Потерпілі із зони радіоактивного забруднення місцевості підлягають невідкладній евакуації. Рятувальники використовують індивідуальні засоби захисту (респіратори, ватно-марлеві пов'язки, короткочасно-фільтруючі протигази тощо), а також колективні - засоби дезактивації, пристрої автоматичного контролю тощо. Евакуйовані постраждалі мають помитися під душем з милом, промити кон'юнктиви очей, порожнину носа, рота, горла, змінити натільну білизну та одяг.

Обмороженням називають локальне переохолодження, тобто воно може бути на окремих ділянках тіла (наприклад, руки, ніс, вуха). У разі переохолодження знижується температура тіла. У випадку обмороження домедична допомога полягає в транспортуванні постраждалого в тепле приміщення. Подальші дії залежатимуть від ступеня обмороження.

Домедична допомога в разі переохолодження І ступеня, що характеризується тремтінням, тобто природною реакцією організму, який намагається таким чином зігрітися, полягає в тому, щоб змусити людину активно рухатися.

За II ступеня переохолодження, людина перестає відчувати холод, оскільки відділ головного мозку, що відповідає за терморегуляцію, припиняє функціонувати. Потерпілого треба терміново помістити в сухе тепло, укутати ковдрою і викликати медичну допомогу для якнайшвидшого перевезення в лікувальний заклад. Якщо ковтання збережене, потрібно дати тепле пиття. Категорично не можна поїти до того моменту, поки людина не почне відчувати холод, бо в неї може відмовити ковтальний рефлекс.

Якщо людина постраждала від сонячного удару, постраждалого переміщують у тінь, звільняють від одягу, вкутують простирадлом, змоченим холодною водою, дають випити холодної води, кладуть холодний компрес на голову (іл. 11.4).

У разі теплового удару (стан через загальне перегрівання організму під впливом зовнішніх теплових чинників) основне - забезпечити охолодження організму. Постраждалого треба винести у прохолодне місце, звільнити від одежі та покласти в горизонтальне положення дещо припіднявши голову (згорнути одяг у валик та підкласти під голову, забезпечити доступ свіжого повітря, дати напитися холодної води, загорнути у вологі простирадла, руїнники, або вологу одежу. Прикласти на чоло, шию та під потилицю холодні компреси (змочені рушники або серветки), накласти холодний компрес або міхур з льодом на голову, обгорнути простирадлом, змоченим холодною водою.

У випадку забоїв травмованій частині тіла необхідно забезпечити спокій. У перші години після травми холод (холодні компреси, лід) зменшує припухлість й інтенсивність крововиливу. Для зменшення набряку кінцівку трохи підіймають.

Якщо ушкоджена кінцівка, її можна помістити під холодну проточну воду, забинтувати мокрим бинтом.

У разі розтягнень (ушкодження тканин з частковим порушенням анатомічної цілісності) проводиться транспортна іммобілізація. У випадку розриву тканин (ушкодження тканин або органів з порушенням анатомічної цілісності) насамперед проводять зупинку кровотечі (накладання джгута) і транспортну іммобілізацію.

Для зменшення рухів у суглобі під час вивихі накладають стискувальну пов'язку (якомога раніше з моменту травми).

У разі перелому завданням домедичної допомоги є зменшення вираженості болю і попередження зміщення кісток, а у разі відкритих переломів - ще й зупинка кровотечі та зменшення проникнення інфекції. Правильно та своєчасно надана домедична допомога є профілактикою травматичного шоку.

За відкритого перелому насамперед зупиняють кровотечу, дезінфікують шкіру навколо рани та накладають стерильну пов'язку, а потім - транспортні шини, якщо затримується прибуття бригади екстренної (швидкої) медичної допомоги.

Надаючи домедичну допомогу, можна пошкоджену ногу прив'язати до здорової, ушкоджену руку - до тулуба, що забезпечить часткову фіксацію. У випадку перелому хребта й кісток таза транспортування здійснюють на спеціальних щитах.
Домедична допомога. Небезпечні фактори.
1. Що таке домедична допомога?

2. Які фактори навколишнього середовища небезпечні для людини?

3. Яка небезпека може загрожувати рятувальнику від самого постраждалого?

4. Які групи заходів передбачає домедична допомога?

5. Об'єднавшись у групи, під керівництвом вчителя змоделюйте усунення деяких небезпечних для постраждалого факторів.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Запобігання виникненню основних факторів, які загрожують життю постраждалого, їх визначення та усунення - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Запобігання виникненню основних факторів, які загрожують життю постраждалого, їх визначення та усунення - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Правила виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

* Поясніть, який стан людини називають невідкладним.

* За якими номерами телефонів можна здійснити виклик екстреної (швидкої) медичної допомоги з мобільного і стаціонарного телефонів?

Нормативне забезпечення викликів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. На законодавчому рівні це питання врегульоване Законом України "Про екстрену медичну допомогу" (далі - Закон) та Правилами виклику швидкої медичної допомоги, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я.

Насамперед необхідно пам'ятати, що бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги - структурна одиниця станції екстреної (швидкої) медичної допомоги або центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, завданням якої є надання екстреної медичної допомоги людині в невідкладному стані безпосередньо на місці події та під час перевезення такої людини до закладу охорони здоров'я.

До категорії екстрених належать звернення стосовно пацієнта, який перебуває у невідкладному стані, що супроводжується непритомністю; судомами; раптовим розладом дихання; болем у ділянці серця; блювотою, кров'ю; гострим болем у черевній порожнині; зовнішньою кровотечею; ознаками гострих інфекційних захворювань; гострими психічними розладами, що загрожують життю і здоров'ю пацієнта.

Екстреними також прийнято вважати звернення, зумовлені усіма видами травм (поранення, переломи, вивихи, опіки, забої тощо); ураженням електричним струмом, блискавкою, тепловими ударами, переохолодженням, асфіксією всіх видів; ушкодженнями різної етіології під час надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру (дорожньо-транспортні пригоди, аварії на виробництві, стихійні лиха тощо); отруєннями, укусами тварин, змій, павуків та комах; порушенням нормального перебігу вагітності; інших станах, які загрожують життю та здоров'ю людини.

До категорії екстрених належать звернення медичних працівників щодо транспортування пацієнтів, які перебувають у стані, що потребує обов'язкового медичного супроводження та термінової госпіталізації до стаціонарних закладів охорони здоров'я.
Визначення стану людини покладається винятково на лікаря!
У зазначених вище випадках диспетчер оперативно-диспетчерської служби центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (далі - диспетчер) направляє до пацієнта бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги невідкладно після отримання звернення, що належить до категорії екстрених.

Бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги прибуде на місце виклику: у місті - протягом десяти хвилин, у сільській місцевості - двадцяти хвилин.

До категорії неекстрених належать звернення стосовно пацієнта, стан якого не є невідкладним і супроводжується підвищенням температури тіла з кашлем, нежитем, болем у горлі, попереку, суглобах; головним болем, запамороченням; підвищенням тиску; больовим синдромом в онкохворих; алкогольним, наркотичним, токсичним синдромом. Або ж через загострення хронічних захворювань у пацієнтів, які перебувають під наглядом лікаря з приводу гіпертонії, виразки шлунка та дванадцятипалої кишки, запалення печінки, жовчного міхура, кишечника, хвороби нирок, суглобів тощо.
Іл. 10.1. Диспетчер оперативно-диспетчерської служби Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф
У цих випадках диспетчер перенаправляв звернення, що належить до категорії неекстрених, до відповідного закладу охорони здоров'я первинної медико-санітарної допомоги у порядку, затвердженому МОЗ, а у разі відсутності такої можливості - спрямовує до пацієнта бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, що не виконує екстрені виклики, протягом однієї години з моменту отримання звернення.

Дії диспетчера оперативно-диспетчерської служби Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги здійснюється з будь-якого телефону за номером "103" та за умови безпосереднього звертання до Центру або підрозділів екстреної (швидкої) медичної допомоги.

Особам з вадами слуху та мови потрібно звернутись до іншої особи, яка зможе викликати бригаду за телефоном "103".

Приймати виклик диспетчер "103" (іл. 10.1) починає зі слів: "Екстрена медична допомога, диспетчер №.... (називає свій робочий номер), ваша розмова записується, що трапилось?" Далі диспетчер уточнює в особи, яка здійснює виклик, стан хворого чи постраждалого, кількість постраждалих, прізвище, вік хворого (постраждалого), точну адресу виклику, телефон, з якого викликають, орієнтири адреси виклику, хто викликає (обов'язково з'ясовує прізвище особи, яка здійснює виклик, відношення до хворого).

Після з'ясування цих даних диспетчер пересвідчується у правильності важливої інформації про виклик (уточнює, повторює адресу виклику тощо).

Виклик вважається прийнятим у разі отримання диспетчером повних відповідей від абонента на поставлені запитання. Диспетчер повинен закінчити розмову, повторивши абоненту адресу виклику, словами: "Виклик прийнято (час прийняття виклику), зустріньте швидку допомогу". За потреби, диспетчер може вимагати від особи, що викликає, зустріти Бригаду в обумовленому місці.

Якщо Бригаду викликають у громадське місце, на вулицю, то особа, що викликає, зобов'язана дочекатися її прибуття. Не рекомендовано доручати дітям викликати екстрену (швидку) медичну допомогу.

Диспетчер має право першим припинити розмову, якщо звернення не стосується надання екстреної медичної допомоги, попередивши про це абонента.

Диспетчер, керуючись Правилами виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, має право відмовити в прийомі виклику та надати рекомендації щодо звернення у відповідні лікувально-профілактичні заклади (поліклініку, пункт невідкладної медичної допомоги або інші лікувально-профілактичні заклади), вказавши їхню адресу і телефон.
Обов'язки пацієнтів, які викликають бригаду екстреної (швидкої) допомоги
Важливо пам'ятати, що Закон покладає на людину обов'язок, у разі виявлення особи у невідкладному стані негайно здійснити виклик екстреної (швидкої) медичної допомоги.
Зателефонувавши "103" для належного прийняття виклику, ви маєте:
* відповісти на всі запитання диспетчера, який приймає виклик;

* назвати точну адресу виклику (район, населений пункт, вулицю, номер будинку, квартири, поверх, код і номер під'їзду); якщо розташування вулиці або будинку невідомі, слід уточнити шляхи під'їзду до місця);

* назвати прізвище, стать, вік хворого або постраждалого, якщо паспортні дані хворого або постраждалого невідомі, необхідно вказати його стать і орієнтовний вік;

* описати скарги хворого або постраждалого;

* повідомити, хто і з якого номера телефону викликає Бригаду;

* за можливості, забезпечити Бригаді безперешкодний доступ до хворого або постраждалого, необхідні умови для надання медичної допомоги;

* у разі виклику Бригади до приміщення, де перебуває особа, що потребує надання невідкладної допомоги, ізолювати тварин, які можуть ускладнити надання медичної допомоги, а також завдати шкоди здоров'ю і майну членів Бригади;

* за можливості, сприяти в транспортуванні постраждалого в санітарний автомобіль;

* у разі госпіталізації хворого або постраждалого до лікувально-профілактичного закладу бажано мати при собі будь-який документ, який засвідчує його особу.

Зверніть увагу, що така допомога є безкоштовною, тобто лікар не має права вимагати від вас сплатити кошти за приїзд на виклик.

Інформовану згоду або відмову на проведення необхідної екстреної медичної допомоги та транспортування в лікувально-профілактичний заклад пацієнт (або його законний представник) повинен підтвердити підписом у карті виїзду швидкої медичної допомоги (без згоди пацієнта (або його законного представника) надається у випадках, передбачених чинним законодавством України).

Дії працівників Бригади екстреної (швидкої) допомоги. Керівник Бригади на вимогу пацієнта (або його представника) зобов'язаний надати інформацію про стан його здоров'я, про лікувальні заходи та прогноз щодо можливого перебігу захворювання.

Станція не несе відповідальності за виклики, які не могли бути своєчасно виконаними у разі неправильно вказаної абонентом адреси, відсутності нумерації будинків, покажчиків назв вулиць, ненадання інформації про наявність кодового замка під'їзду, у випадку несправності домофонів, заторів та перешкод на автодорогах тощо.

У випадку, коли пацієнт недоступний для надання екстреної медичної допомоги (перебуває у водоймищі, на кризі, на висоті, у глибокій ямі, у колодязі, шахті, цистерні, затиснутий уламками транспортних засобів, будівельних конструкцій тощо), Бригада надає медичну допомогу тільки після прибуття аварійно-рятувальних служб, які повинні доправити пацієнта в безпечне для нього та Бригади місце.

У разі агресивної поведінки пацієнтів або інших осіб, зокрема тих, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, психічного розладу та загрожують здоров'ю або житло медичних працівників Бригади, надання медичної допомоги і транспортування пацієнтів здійснюють у присутності працівників правоохоронних органів. Медичні працівники Бригади не зобов'язані знімати у квартирі взуття.

У випадку, якщо пацієнт не госпіталізований у лікувально-профілактичний заклад після надання медичної допомоги, керівник Бригади передає інформацію про пацієнта в амбулаторно-поліклінічний заклад для нагляду лікаря-терапевта (педіатра) або чергового лікаря пункту невідкладної медичної допомоги для дорослого (дитячого) населення.

Транспортування в лікувально-профілактичний заклад. Рішення щодо необхідності екстреного транспортування пацієнта за медичними показаннями в лікувально-профілактичні заклади приймає керівник Бригади.

У разі транспортування в лікувально-профілактичний заклад пацієнта може супроводжувати лише одна особа (родич або його представник) з дозволу керівника Бригади.

У випадку транспортування дітей віком до трьох років можливий супровід двох осіб. Дітей до 18-ти років у разі транспортування в лікувально-профілактичний заклад обов'язково має супроводжувати родич або їх законний представник, або співробітник дитячої установи, якщо він перебуває на місці виклику.

У випадку смерті пацієнта до приїзду або в присутності Бригади інформація передається в амбулаторно-поліклінічний заклад за місцем виклику, на пункт невідкладної медичної допомоги для дорослого (дитячого) населення та оператору чергової частини управління Національної поліції у населеному пункті за телефоном "102".

Екстрена медична допомога без згоди пацієнта дозволена тільки у випадках загрози його життю та здоров'ю у разі нездатності його адекватно оцінювати ситуацію.
Екстрена (швидка) медична допомога.
1. Який стан людини вважається невідкладним?

2. Які звернення стосовно стану пацієнта є екстреними, а які - неекстреними?

3. Опишіть дії диспетчера оперативно-диспетчерської служби центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

4. Назвіть обов'язки осіб, які викликають бригаду швидкої допомоги.

5. Які дії працівників бригади екстреної (швидкої) допомоги?

6. Як здійснюють екстрене транспортування пацієнта в лікувально-профілактичний заклад?

7. Змоделюйте виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги у випадку виникнення надзвичайної ситуації будь-якого походження.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Правила виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.headline
12 листопада

# data[].attributes.subject
12 листопада

# data[].attributes.body
класна робота(дистанційне навчання)
Тема: Техніка проведеня реанімаційних заходів одним та двома рятівниками

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

У чому полягає методика командної роботи під час проведення реанімаційних заходів? Як правильно й швидко організувати в такій ситуації команду?

Вам уже відомо, що реанімаційні заходи проводити одній особі фізично дуже тяжко. Насправді це важка фізична праця і навіть добре фізично підготовлені громадяни не можуть ефективно натискати на грудну клітку тривалий час. Наростаюча м'язова втома супроводжується зменшенням амплітуди натискання на грудну клітку, зменшується частота натискань, порушується ритм.

Усе це зумовлює зниження тиску в судинній системі, а отже - об'єму кровотоку й обсягу доставки кисню в серце і мозок. За цих умов результат серцево-легеневої реанімації навіть із застосуванням дефібрилятора різко погіршується.

Як вийти із ситуації? Потрібно працювати в команді. Коли зголосився помічник, насамперед попросіть його викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги. Відтак доручіть йому штучну вентиляцію легень (іл. 9.1, іл. 9.2).
Іл. 9.1. Виконання серцево-легеневої реанімації в команді
Перший рятівники натискає на грудну клітку, другий після 30-ти натискань виконує 2 видихи в рот чи ніс постраждалого.

Людина середньої фізичної підготовки ефективно може виконати до 5-ти циклів натискань на грудну клітку (30 : 2). Потім необхідно помінятися. 5 циклів триває приблизно 2 хв. Протягом цього часу ви відновите свої сили, оскільки штучна вентиляція легень фізично є значно легшою. І знову приступаєте до натискання на грудну клітку, а помічник - до штучної вентиляції легень. І так, змінюючи один одного, ви ефективно зможете працювати до прибуття бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги (іл. 9.2).
Іл. 9.2. Техніка зміни рятівників для натискання на грудну клітку під час серцево-легеневої реанімації. Другий рятівник приготувався розпочати натискання на грудну клітку Іл. 9.3. Одночасне натискання на грудну клітку і наклеювання електродів автоматичного зовнішнього дефібрилятора
У зазначеній ситуації варто залучати інших свідків події. Щоправда, більшість громадян через відсутність знань і навичок намагатимуться ухилитися від такої роботи. Тому потрібно переконливо їм сказати, що відсутність належної допомоги з їхнього боку загрожує життю постраждалого.

Робота в команді має суттєвий позитивний вплив і під час застосування автоматичного зовнішнього дефібрилятора. Вам відомо, що, виконуючи заходи серцево-легеневої реанімації, необхідно якомога менше часу витрачати на паузи між натисканням на грудну клітку. Коли ви працюєте самотужки, то виникне тривала пауза для наклеювання електродів. Коли ви працюєте в парі, то один рятівник продовжує натискати на грудну клітку, інший у цей час наклеює електроди (іл. 9.3). Паузи практично немає. А далі виконуйте голосові накази автоматичного зовнішнього дефібрилятора.

Коли ви будете тренуватися працювати в команді під час серцево-легеневої реанімації, то переконаєтеся, що це не так просто. Усі люди за характером різні. Хтось вроджений лідер, хтось старанний виконавець, хтось інтелектуал, хтось настільки не тренований, що після першого циклу 30 : 2 буде скаржитися на втому.

Роль лідера найвідповідальніша, бо він ухвалює рішення. Тому лідерські якості у собі потрібно розвивати шляхом тренувань. Візьміть найрізноманітніші сценарії, коли в когось виникла раптова затримка кровообігу. Тренуйтеся як у ролі лідера, так і в ролі помічника. Тоді ви зможете визначити на практиці, ким насправді ви є.

Пам'ятайте, що раптова зупинка серця може виникнути будь-де (у школі, на вулиці, у магазині, кінотеатрі, вдома) і з будь-ким - незнайомими людьми, друзями, рідними. І ви постійно маєте бути готовим надати допомогу. Нехай ця думка буде постійно з вами. Вона допоможе оговтатися, коли хтось потрапив у біду, і прийняти правильні рішення...
Командна робота під час серцево-легеневої реанімації.
1. У чому полягає складність СЛР у разі раптової зупинки серця?

2. Чому робота в команді сприяє зростанню ефективності СЛР?

3. Як розподілити ролі, проводячи СЛР двома рятівниками?

4. Яка особливість роботи в команді з використанням автоматичного зовнішнього дефібрилятора?

5. Чому варто тренувати в собі лідерські якості?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка проведення реанімаційних заходів одним і двома рятівниками - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Техніка проведення реанімаційних заходів одним і двома рятівниками - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Класна робота(дистанційне навчання)
Тема: Застосування автоматичного зовнішнього дефібрилятору

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Що таке фібриляція серця?

Це хаотичні різночасові скорочення волокон серцевого м'яза (фібрил), під час яких серце не в змозі гнати кров по судинах (іл. 8.1).
Іл. 8.1. Фібриляція шлуночків Іл. 8.2. Автоматичний зовнішній дефібрилятор на трамвайній зупинці в Польщі
Вам уже відомо, що ефективними заходами рятування життя постраждалого з раптовою зупинкою серця є правильне натискання на грудну клітку і якнайшвидша електрична дефібриляція. Було доведено, що відтермінування дефібриляції на 1 хвилину зменшує виживання постраждалих на 10 %. У той час, як її виконання протягом 1-2 хв після раптової зупинки серця сприяє відновленню роботи серця в більшості постраждалих.

У зв'язку із цим у більшості розвинених країн світу в багатолюдних місцях на помітному місці розташовані шафки з автоматичним зовнішнім дефібрилятором (іл. 8.2). Невдовзі така ситуація буде і в Україні. Тому важливо навчитися діяти в умовах наявності поблизу місця події, де сталася раптова зупинки серця, автоматичного зовнішнього дефібрилятора.
Коли ви стали свідком раптової зупинки серця, усе чиніть за звичним алгоритмом, який уже вам добре відомий:
* оцініть, чи все навколо безпечно;

* якщо безпека очевидна, підійдіть до постраждалого, з'ясуйте рівень його свідомості;

* якщо постраждалий непритомний, покличте когось із присутніх на допомогу;

* з'ясуйте, чи дихає постраждалий. За відсутності дихання попросіть свідка події викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги й принести автоматичний зовнішній дефібрилятор, якщо він наявний поблизу місця події:

* розпочніть СЛР: 30 натискань і 2 видихи в тіло постраждалого;

* продовжуйте ці цикли до появи автоматичного зовнішнього дефібрилятора.

Далі дійте або самостійно, або попросіть помічника відкрити кришку автоматичного зовнішнього дефібрилятора. Здебільшого він вмикається автоматично, в окремих випадках натисніть кнопку, щоб його увімкнути (іл. 8.3).
Іл. 8.3. Автоматичний зовнішній дефібрилятор вмикається автоматично з моменту відкривання кришки; а - самоклеючі електроди; б - блок управління
До складу автоматичного зовнішнього дефібрилятора, як правило, входять самоклеючі електроди (іл. 8.3 а) та блок управління (іл. 8.3 б). Клеми самоклеючих електродів ввімкніть у відповідне гніздо на блоці управління. Особливістю цього пристрою є те, що він завдяки голосовим повідомленням підкаже вам, що робити далі.

Відтак виконуйте голосові команди автоматичного зовнішнього дефібрилятора. У його програмі закладено алгоритм реанімації з використанням електричного розряду.

Пристрій підкаже вам, як наклеїти певним чином самоклеючі електроди на грудну клітку постраждалого (це зображено на іл. 8.4. 8.5).

Далі прилад накаже почекати, щоб завершився аналіз серцевого ритму в постраждалого. За потреби пристрій повідомить про необхідність нанесення розряду. Переконайтеся, що ви, інші присутні не торкаються тіла постраждало то і натисніть кнопку розряду (іл. 8.6).
Іл. 8.4. Самоклеючі електроди Іл. 8.5. Розташування самоклеючих електродів на грудній тітці Іл. 8.6. Нанесення електричного розряду
Одразу після нанесення розряду продовжуйте виконувати СЛР, натискайте на грудну клітку 30 разів і здійснюйте 2 видихи в тіло постраждалого (іл. 8.7).

Через 5 циклів 30 : 2 апарат знову зробить паузу для аналізу серцевого ритму і за потреби накаже виконати розряд.
Іл. 8.7. Непрямий масаж серця і штучна вентиляція легень в постраждалого, під'єднаного до автоматичного зовнішнього дефібрилятора
У кожному випадку автоматичний зовнішній дефібрилятор буде добирати оптимальні параметри серцево-легеневої реанімації й рятівнику залишиться тільки виконувати його команди.

Практика показала, що застосування автоматичного зовнішнього дефібрилятора до прибуття карети екстреної (швидкої) медичної допомоги сприяє найбільшому виживанню постраждалих.
Автоматичний зовнішній дефібрилятор. Методика використання автоматичного зовнішнього дефібрилятора.
1. У чому полягає складність СЛР при раптовій зупинці серця?

2. Чому робота в команді сприяє підвищенню ефективності СЛР?

3. Чи потрібно розподіляти ролі для проведення серцево-легеневої реанімації двома рятівниками?

4. У чому полягає особливість роботи в команді, якщо рятівники використовують автоматичний зовнішній дефібрилятор?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Застосування автоматичного зовнішнього дефібрилятора - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Застосування автоматичного зовнішнього дефібрилятора - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Дистанційне навчання
Тема: Непрямий масаж серця, як спосіб відновлення діяльності серцево-судинної системи, методика його виконання.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Що вам відомо про непрямий масаж серця з курсів "Основи здоров'я" і "Біологія"?

Вам уже відомо, що найважливішим методом, який сприяє виживанню постраждалого із раптовою зупинкою кровообігу, є непрямий масаж серця.

Його здійснюють шляхом натискання на грудну клітку з певною силою і частотою. Коли ви натискаєте на грудну клітку щоразу із серця видавлюється порція крові. За цих умов зростає тиск в судинній системі, який на мінімальному рівні забезпечує доставку кисню до серцевого м'яза й мозку.
Отже, якщо в дорослого постраждалого немає ознак життя (він непритомний і не дихає), розпочніть натискання на грудну клітку згідно із поданою нижче послідовністю:
* Станьте на коліна біля постраждалого.

* Знайдіть середину грудної клітки постраждалого (іл. 7.1) і покладіть основу долоні однієї руки у визначену точку натискання (іл. 7.2).
Іл. 7.1. Визначення місця натискання на грудній клітці Іл. 7.2. Розташування основи долоні у визначеній точці натискання Іл. 7.3. Розташування рук на грудній клітці постраждалого
* Покладіть зап'ястя другої руки на тильний бік кисті першої руки (іл. 7.3).

* Нахиліться над постраждалим, не згинайте руки в ліктях і натискайте всім тілом на глибину 5-6 см 30 разів поспіль (іл. 7.4).
Іл. 7.4. Техніка натискання на грудну клітку Іл. 7.5. Розташування рут під час непрямого масажу серця дитині від 1 до 8 років
* Після кожного натискання дайте змогу грудній клітці розправитися й повернутися у вихідне положення, не відривайте рук від грудної клітки.

* Повторюйте натискання з частотою 100-120 разів за хвилину (трохи менше, ніж 2 натиски за секунду).

* Період натискання і період повернення грудної клітки до вихідної форми повинен бути однаковим.

Зменшення глибин натиску чи частоти натискань негативно впливає на виживання постраждалих!

В осіб різного віку є свої особливості непрямого масажу серця (табл. 7.1).
Таблиця 7.1 Особливості натискань на грудну клітку в людей різного віку Іл. 7.6. Варіанти розташування рук і непрямий масаж серця дитині до одного року
Застосовуючи сучасні манекени для СЛР зі зворотним зв'язком, ви зможете сформувати навички ефективного непрямого масажу серця в осіб різних вікових груп, застосовуючи відповідну глибину і частоту натискань на грудну клітку.

Однак запам'ятайте, що протягом півроку ця навичка як елемент м'язової пам'яті в більшості людей забувається. Тому потрібно систематично її поновлювати у тренувальному центрі.

Поновлення навички відбуватиметься щоразу легше, бо тепер ви ґрунтовно ознайомилися з методикою натискання на грудну клітку під час непрямого масажу серця в людей різного віку.
Методи виконання непрямого масажу серця.
1. У чому полягає важливість якісного натискання на грудну клітку під час раптової зупинки серця?

2. Як правильно розташувати руки на грудній клітці під час непрямого масажу серця в осіб різного віку?

3. З якою глибиною здійснюється натискання на грудну клітку під час непрямого масажу серця в осіб різного віку?

4. З якою частотою здійснюється натискання на грудну клітку під час непрямого масажу серця в осіб різного віку?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Непрямий масаж серця як спосіб відновлення діяльності серцево-судинної системи, методика його виконання - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Непрямий масаж серця як спосіб відновлення діяльності серцево-судинної системи, методика його виконання - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018

# data[].attributes.body
Дистанційне навчання
Тема:Штучне дихання- його різновиди, методика та техніка проведення штучної вентиляції легенів.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

Що вам відомо про штучне дихання з курсів "Основи здоров'я" та "Біологія"?

Вам уже відомо, що штучне дихання є важливим елементом серцево-легеневої реанімації і виконується відразу після кожних тридцяти натискань на грудну клітку.

Застосовуючи технологію штучного дихання, ви маєте виконати 2 вдихи в рот або ніс постраждалого і так чергувати: 30 натискань на грудну клітку і 2 вдихи аж до по прибуття бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги (появи спонтанного дихання, повного вашого фізичного виснаження, появи небезпеки).

Важливим у забезпеченні виживання постраждалого під час серцево-легеневої реанімації є те, що 2 вдихи потрібно виконати швидко - до 5 с.

Збільшення тривалості штучної вентиляції легень більш ніж протягом п'яти секунд під час серцево-легеневої вентиляції негативно впливає на виживання постраждалих!

Саме тому ви маєте навчитися швидко і безпечно виконувати 2 вдихи під час серцево-легеневої реанімації. За цих умов потрібно скористатися бар'єрним пристроєм, який вбереже від контакту зі слизовими оболонками рота або носа постраждалого і можливості зараження інфекцією.
Є дві основних методики виконання штучної вентиляції легень:
а) рот до рота;

б) рот до носа.
Метод "Рот до рота" Іл. 6.1. Розміщення бар'єрного пристрою над ротом постраждалого і затискання носа постраждалого Іл. 6.2. Утримання дихальних шляхів прохідними Іл. 6.3. Видиху рот постраждалого
* Розмістіть бар'єрний пристрій над ротом постраждалого й затисніть ніс постраждалого вказівним і великим пальцями руки, яка лежить на чолі постраждалого (іл. 6.1).

* Утримуйте дихальні шляхи прохідними (закиньте голову або виведіть нижню щелепу, якщо є підозра на травму голови чи шиї) (іл. 6.2).

* Залиште рот трохи відкритим, одночасно підтримуючи в піднятому положенні нижню щелепу. Наберіть у свої легені повітря - виконайте спокійний вдих. Охопіть рот постраждалого своїм, простежте, аби була дотримана герметичність (іл. 6.3).

* Зробіть спокійний видих у рот або ніс постраждалого протягом 1 с, переконуючись, що повітря не виходить поза рот постраждалого.

* Зауважте краєм ока, чи грудна клітка постраждалого піднялася, як при нормальному диханні - такі рятувальні видихи є ефективними.

* Утримуючи голову відведеною, а нижню щелепу - піднятою, відірвіть свій рот від рота постраждалого й спостерігайте, чи опускається його грудна клітка під час видиху.

* Ще раз наберіть повітря й аналогічно виконайте другий видих у рот постраждалого.
Метод "Рот до носа"
Цей метод (іл. 6. 4) застосовують у випадку неможливості розкрити рот або в разі його ушкодження. Утримуйте дихальні шляхи прохідними, закрийте рот, розташуйте бар'єрний пристрій над носом постраждалого, виконайте два видихи в тіло постраждалого.
Іл. 6.4. Штучна вентиляція легень методом "рот до носа" Якщо штучне дихання не спричиняє піднімання грудної клітини, як це буває при нормальному диханні, перед черговою спробою:
* перевірте ротову порожнину постраждалого й вилучіть видимі чужорідні тіла;

* перевірте, чи голова правильно відведена назад, а щелепа правильно піднята;

* виконайте одну-дві (не більше) спроби штучної вентиляції легень (ефективні чи неефективні) щоразу перед тим, як розпочнете знову натискати на грудну клітку.

У людей різного віку є свої особливості штучної вентиляції легень, які подані в табл. 6.1.
Таблиця 6.1 Особливості штучної вентиляції легень в осіб різного віку
Уникайте вдихання видихуваного повітря постраждалого. Це може перешкодити вам продовжувати штучну вентиляцію легень.

Штучна вентиляція легень має вагоме значення для життя постраждалого. Але якщо бар'єрних пристроїв немає, можна здійснити лише натиск на грудну клітку!

Важливість штучної вентиляції легень під час серцево-легеневої реанімації, потрібність її швидкого і ефективного виконання загалом не підлягають сумніву. Тому потрібно старанно опанувати методику штучної вентиляції легень методом "рот до рота" і "рот до носа".
Методи штучної вентиляції легень "рот до рота", "рот до носа".
1. Чому важливо швидко виконувати 2 вдихи під час штучної вентиляції легень не довше 5 с?

2. Які є методи штучної вентиляції легень?

3. У якому випадку доцільно застосовувати метод штучної вентиляції легень "рот до носа"?

4. Чому штучну вентиляцію легень можна виконувати винятково за наявності бар'єрного пристрою?

5. Яка послідовність штучної вентиляції легень методом "рот до рота"?

6. Які особливості штучної вентиляції легень в осіб різного віку?

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Штучне дихання, його різновиди. Методика й техніка проведення штучної вентиляції легень - Підручник з Захисту Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата. 10 клас. Гудима - Нова програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Штучне дихання, його різновиди. Методика й техніка проведення штучної вентиляції легень - Надання домедичної допомоги в разі раптової зупинки серця - Основи медичних знань і домедичної допомоги - Захист Вітчизни. "Основи медичних знань". Дівчата - 10 клас - Гудима А. А. - Нова програма - Підручник - 2018