# data[].attributes.body
He triat aquest poema, perquè m'ha cridat molt l'atenció del títol i quan he escoltat el poema musicat m'ha transmès molta tranquil·litat.
Penso que la lletra defineix molt bé  el que és l'alegria.

Poema musicat per Abelard Alba i Ivan Brull.

Lletra:
Cor meu, solellada
turbulència roja:
plenitud que salta
desbridada i folla.
Alegria! Bandera
coronant la torre-
bastides no calen
ni cordes ni roses...

Roda, roda, roda,
animeta meva,
no secreta, fonda...
Cerca, mira, parla,
cenyeix graciosa,
domina i acaba
amb ta pura força
la meva ventura...
Intactes les hores
em facin corona.

Enllaç:

# data[].attributes.attachment_link.title
ALEGRIA (CLEMENTINA ARDERIU) - ABELARD ALBA, IVAN BRULL (LES CABRES DEL MATÍ)

# data[].attributes.body
He escollit aquest poema perquè m'ha fet enrecordar la meva infancia que siempre l'esoltava.
Tambè m'ha fet gracia per tornarla a escoltar.

Poema musicat per
MIQUEL MARTÍ I POL
LLETRA:
Una oreneta,

la primera,

ha arribat al poble.

I l'home que treballa al camp,

i la noia que passa pel pont,

i el vell que seu en un marge, fora vila,

i fins aquells que en l'estretor de les fàbriques

tenen la sort de veure una mica de cel

han sabut la notícia.

L'oreneta ha volat,

una mica indecisa,

ran mateix de l'aigua del riu,

s'ha enfilat pont amunt,

ha travessat, xisclant, la plaça

i s'ha perdut pels carrers en silenci.

I la mestressa que torna de comprar

ho ha dit als vailets de l'escola,

i aquests, a les dones que renten al safareig públic,

i elles ho han cridat

a l'home que empeny un carretó pel carrer,

i l'home ho ha repetit qui sap les vegades

i n'ha fet una cançó

al ritme feixuc de la roda.

Heus ací el que diu:

La primavera ha arribat al poble.

# data[].attributes.body
Aquest poema va sobre dos persones que parlen sobre totes les injusticies i els mals que hi ha en el món i el que  poden fer per impedir que sigui així. He triat aquest poema, perque et pot fer reflexionar sobre com hi poden haver persones que passin gana, fred i estiguin lluitant el seu dia a dia per intentar sobreviure, i també perque et fa pensar sobre el que podries fer tu per intentar impedir o millorar aquesta situació.

Poema musicat per Lluís Llach
LLETRA:
Vailet, et diuen que a les guerres

tan sols hi ha tristeses,

no s'hi guanya mai.

Damunt d'aquesta terra encesa

tot allò que és feble

vol ignorar els mals.

I en Maurici va escoltant

però segueix a terra sense fer-ne cas,

perquè uns altres li han dit tant

que la seva vida és patir sota el fang...

Recorda les raons que un dia

varen canviar el signe

d'aquell temps passat.

Ell ha marcat la teva vida

amb una ferida

que tu has de curar.

I en Maurici va escoltant

i pensa que ja sap el perquè dels mals.

Però se'n torna, està dubtant,

i altres veus ressonen també al seu voltant.

Vailet, no siguis anarquista

i vés a la conquista

de l'honor més alt,

que al teu costat tindràs la força

que ens porta a l'ordre

i ens permet la pau.

I en Maurici sap molt bé

que, si només dubta, poca cosa té.

En Maurici sap què fer,

trobara els companys i sortirà al carrer.

https://www.youtube.com/watch?v=LGoSPTfiGp4

# data[].attributes.body
He triat aquest poema a part de que mel vaig apendre a 4,5 o 6 doncs perque me fa posarme a la pell de la altre gent q no te tanta sort com nosaltres i esta en situacions mes dificils que nosaltres
Lletra: autora-Joana Raspall Si haguessis nascut en una altra terra,

podries ser blanc, podries ser negre...

Un altre país

fóra casa teva,

i diries "sí"

en un altra llengua.

T'hauries criat

d'una altra manera

més bona, potser; potser, més dolenta.

Tindries més sort

o potser més pega...

Tindries amics

i jocs d'una altra mena;

duries vestits

de sac o de seda,

sabates de pell

o tosca espardenya,

o aniries nu

perdut per la selva.

Podries llegir contes i poemes,

o no tenir llibres

ni saber de lletra.

Podries menjar coses llamineres

o només crostons eixuts de pa negre.

Podries ....podries... Per tot això pensa

que importa tenir

LES MANS BEN OBERTES

i ajudar qui ve

fugint de la guerra,

fugint del dolor

i de la pobresa.

Si tu fossis nat

a la seva terra,

la tristesa d'ell podria ser teva.

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè m'ha cridat molt l'atenció la seva musicalitat. A més aquesta musicalitat m'ha recordat als meus avis.
A part de tots aquests motius aquest poema m'ha transemès una sensació de pau i tranquilitat molt gran.

Aquest poema ha estat musicalitzat per Roger Mas.

Mig segle fa que pel món
vaig, camina que camina,
per escabrós viarany
vora el gran riu de la vida.
Veig anar i veig venir
les ones rodoladisses:
les que vénen duen flors
i alguna fulla marcida,
mes les ones que se’n van
totes s’enduen ruïnes.
De les que em vénen damunt
¿quina vindrà per les mies?

Una barca va pel riu
d’una riba a l’altra riba;
fa cara de segador
la barquera que la guia.
Qui es deixa embarcar, mai més
torna a sa terra nadiua,
i es desperta a l’altre món
quan ha feta una dormida.
Barquereta del bon Déu,
no em faces la cara trista:
si tanmateix vens per mi,
embarca’m tot de seguida;
lo desterro se’m fa llarg,
cuita a dur-me a l’altra riba,
que mos ullets tenen son
i el caminar m’afadiga

Enllaç:

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè m'ha cridat l'atenció ja que desde el meu punt de vista és bastant profund, t'ensenya que poden pasar coses en qualsevol moment i que has de seguir endevant, hem sembla que té molta raó en el moment que diu que no mirará enrera ja que has d'avançar per poder millorar i anar aprenent dels errors que es fan durant la vida.

LLETRA:
Un dia qualsevol foradaré la terra
i em faré un clot profund
perquè la mort m’arreplegui dempeus,
reptador, temerari.
Suportaré tossudament la pluja
i arrelaré en el fang de mi mateix.
Quiti de mots, em bastarà l’alè
per afirmar una presència
d’estricte vegetal.
L’ossada que em sustenta
s’endurirà fins a esdevenir roca
i clamaré, amb els ulls esbatanats,
contra els temps venidors
i llur insaciable corruptela.
Alliberat de tota turpitud,
sense seguici d’ombra,
no giraré mai més el cap
per mirar enrera.

ENLLAÇ:

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè ensenya la companyonia, i que si un dia ajudes, un altre t'ajudaran.

LLETRA:
Una formigueta
troba un gra de blat
que li pesa massa
quan l’ha sospesat.
Ha cridat l’amiga:
-ajuda’m, si us plau!-
Entre totes dues
El porten al cau.
En bona avinença
el van traginant
en dies de gana
se’l repartiran.

https://www.google.com/url?sa=t&rct=j&q=&esrc=s&source=web&cd=&cad=rja&uact=8&ved=2ahUKEwi46YmMkrruAhXDnVwKHSh8CDoQ3ywwAHoECAUQAg&url=https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%3Fv%3DWzFny2nJ14w&usg=AOvVaw3qkMMzGrsve8RL2uKmiQWn

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè parla de com el nostre cos a l'adormir-nos el cos ens controla i no ens podem moure, i que hi ha un silenci. A l'ésser matí la persona ja passa tot això i torna a la normalitat  Hi ha persones que passen el mateix que diu el poema, però aquest cop sense estar somiant.

LLETRA:
La son xucla el pensament,
deixa la vida suspesa,

nua de goig i tristesa,
sense passat ni present.

Quan arriba, lentament
dels nostres sentits fa presa
i amb una dolça escomesa

neutralitza el moviment.

Dilueix dubte i record
i callada com la mort

al repòs dóna acollida

fins que torna a ser demà
i ens deixa en el despertar

damunt el cor de la vida.

CANÇÓ:

http://www.musicadepoetes.cat/servlet/org.uoc.lletra.musicaDePoetes.Inici

"HAS DE ANAR ON DIU LA SON I DONAR CLICK PER QUE LA CANÇÓ ES REPRODUEIXI.

# data[].attributes.body
MIQUEL DESCLOT

He triat aquest poema per que me'l vaig aprendre a 4art., amb el concurs d'Omnium cultural, i el recordo amb il·lusió.

Poema musicat per Josep Vila i Casañas.

Lletra:
Un llapis de dibuixar
i una goma d’esborrar
van voler fer un casament
que en parlés tota la gent.

Ell es va posar un barret
que semblava un panellet
i ella una sabata rosa
que li feia molta nosa.

Ell va dibuixar un convit
amb xampany i gall rostit
i ella va esborrar-ne un tros
per poder-hi posar arròs.

En ser l’hora de la festa
ell va dirigir l’orquestra
i ella va esborrar un trombó
que li feia mitja por.

I quan va arribar la nit
ell era més llarg que el llit
i va haver-lo d’estirar
com un dia sense pa.

Ella, amb camisa de tul,
no hi podia posar el cul
i va esborrar-ne la vora
per poder-lo treure a fora.

Ell va somiar un castell
on el rei era igual que ell
i ella va esborrar el palau
on dormia el príncep blau.

https://www.youtube.com/watch?v=YbS8i75zyy4

Pol Sans Garcia.

# data[].attributes.body
Aquesta poesia, és la que més m'ha agradat de totes les he escoltat. Ja que és molt relaxant i transmet molt bé les sensacions que sent una persona s'està adormint.
Aquesta poesia ha sigut musicada per Joanjo Bosk.
Lletra:
La son xucla el pensament,
deixa la vida suspesa,
nua de goig i tristesa,
sense passat ni present.

Quan arriba, lentament
dels nostres sentits fa presa
i amb una dolça escomesa
neutralitza el moviment.

Dilueix dubte i record
i callada com la mort
al repòs dóna acollida

Fins que torna a ser demà
i ens deixa en el despertar
damunt el cor de la vida.

Isac Planas
3rF
2020/2021

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lletra del poema

La son xucla el pensament,
deixa la vida suspesa,
nua de goig i tristesa,
sense passat ni present.

Quan arriba, lentament
dels nostres sentits fa presa
i amb una dolça escomesa
neutralitza el moviment.

Dilueix dubte i record
i callada com la mort
al repòs dóna acollida

fins que torna a ser demà
i ens deixa en el despertar
damunt el cor de la vida.

# data[].attributes.attachment_link.title
UOC - Música de poetes: cançons i poesia catalana a Internet

# data[].attributes.attachment_link.description
Lletra del poema La son xucla el pensament, deixa la vida suspesa, nua de goig i tristesa, sense passat ni present. Quan arriba, lentament dels nostres sentits fa presa i amb una dolça escomesa neutralitza el moviment.

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè molts de nosaltres  no ens adonem del que tenim i sempre volem més, i crec que aquest poema pot donar-nos una bona lliçó de vida.

Lletra :
La nostre terra té desigualtats
no thotom vivim plegats
alguns estan enfadats
altres amoïnats.

Jo tinc sort de viure on visc
perquè no corro cap risc
la meva casa té comobitats
i podem anar al col-legi plegats.

A qualsevol cosa puc jugar
sense haver-me de preocupar
de com aconseguir el menjar?
de com em podré escalfar?

Gràcies a la gent que m'estima
i a la que jo puc estimar
el món que m'envolta es pot millorar
com l'aire que podem respirar.

Poemes Jocs Florals Escola (slideshare.net)

# data[].attributes.body
Lletra:
Marineret que contemples

l’aigua verda,

l’aigua blava,

t’endevino als ulls la pena

de no veure la sirena

que cantava

amb veueta de cristall.

​

Deu dormir sobre les algues,

cansada de jugar amb els peixos

i coronar-se amb esqueixos

de corall.

​

Si sortia a flor de l’aire

per ofrenar-te els seus cants,

no la toquis poc ni gaire;

se’t desfaria a les mans

talment com un glop d’escuma.

​

Les sirenes són com boira

que s’esfuma...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lletra del poema

Marineret que contemples
l'aigua verda,
l'aigua blava,
t'endevino als ulls la pena
de no veure la sirena
que cantava
amb veueta de cristall.

Deu dormir sobre les algues,
cansada de jugar amb peixos
i coronar-se amb esqueixos
de corall.

Si sortia a flor de l'aire
per ofrenar-te els seus cants,
no la toquis poc ni gaire;
se't desfaria a les mans
talment com un glop d'escuma.

Les sirenes són com boira
que s'esfuma.

Aquesta versió forma part de la cantataBon dia, Joana!, a partir de poemes de Joana Raspall, amb text de Joan Dausà i música de Joan Josep Blay interpretada pels alumnes de l'escola de música municipal de Sant Feliu de Llobregat.

# data[].attributes.attachment_link.title
UOC - Música de poetes: cançons i poesia catalana a Internet

# data[].attributes.attachment_link.description
Lletra del poema Marineret que contemples l'aigua verda, l'aigua blava, t'endevino als ulls la pena de no veure la sirena que cantava amb veueta de cristall. Deu dormir sobre les algues, cansada de jugar amb peixos i coronar-se amb esqueixos de corall.

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perque una vegada a sise o cinque no m'en recordo el vaig recitar.  L'autor es Joan Maragall

LLETRA:
La vaca cega

Topant de cap en una i altra soca,
avançant d’esma pel camí de l’aigua, se’n ve la vaca tota sola. És cega. D’un cop de roc llançat amb massa traça, el vailet va buidar-li un ull, i en l’altre se li ha posat un tel. La vaca és cega. Ve a abeurar-se a la font com ans solia; mes no amb el ferm posat d’altres vegades
ni amb ses companyes, no: ve tota sola. Ses companyes, pels cingles, per les comes,
pel silenci dels prats i en la ribera,
fan dringar l’esquellot mentres pasturen l’herba fresca a l’atzar... Ella cauria. Topa de morro en l’esmolada pica i recula afrontada... Però torna i abaixa el cap a l’aigua i beu calmosa.
Beu poc, sens gaire set... Després aixeca al cel, enorme, l’embanyada testa amb un gran gesto tràgic; parpelleja damunt les mortes nines, i se’n torna orfe de llum, sota del sol que crema, vacil·lant pels camins inoblidables, brandant llànguidament la llarga cua.

Joan Maragall, La vaca cega.

# data[].attributes.attachment_link.title
Conrad Sala canta Joan Maragall - La vaca cega

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè  et fa pensar en què moltes vegades la gent que no tractes bé per on venen, per com són, o per la seva situació econòmica podries ser tu, i que a tu t'agradaria que t'ajudessin si estàs en aquella situació i nosaltres hem de fer el mateix.

Lletra :

Si haguessis nascut
en una altra terra,
podries ser blanc,
podries ser negre…
Un altre país
fóra casa teva,
i diries “sí”
en una altra llengua.
T’hauries criat
d’una altra manera.
Més bona, potser.
Potser més dolenta.
Tindries més sort
o potser més pega…
Tindries amics
i jocs d’una altra mena;
duries vestits
de sac o de seda,
sabates de pell
o tosca espardenya,
o aniries nu
perdut per la selva.
Podries llegir
contes i poemes,
o no tenir llibres
ni saber de lletra.
Podries menjar
coses llamineres
o només crostons
secs de pa negre.
Podries… podries…

Per tot això pensa
que importa tenir
les mans ben obertes
i ajudar qui ve
fugint de la guerra
fugint del dolor
i de la pobresa.
Si tu fossis nat
a la seva terra
la tristesa d’ell
podria ser teva.

https://www.youtube.com/watch?v=V8LRMS2yIaE

Facebook Twitter Email

# data[].attributes.body
He triat aquest poema perquè trobo interesant que parli de com li agradaria que fos la seva vida en un futur o mon millor.

Lletra:
Dóna'm la mà
per fer camí
cap el gran llac dels somnis,
dóna'm la mà
hi ha un horitzó
que ens crida de molt lluny.
Tot és pur com el silenci
que precedeix el cant
i el temps desfà tendrament els rulls
que ha de dur al futur desitjat.
Dóna'm la mà
i així podrem creure altre cop que
tot el que hem volgut
només espera un gest
com si fos el vent
que amb el nostre esforç tenaç desfermarem.

Dóna'm el cor
per compartir
projectes i esperances,
dóna'm els ulls
i que el desig
ens marqui un nou destí.
Més ençà de la incertesa
que ens va marcir la veu
els dits pentinen de nou el mar
com un símbol viu i fidel.
Dóna'm la mà,
dóna'm la veu
i proclamem que
tot està per fer,
tot és possible avui,
fem sentir arreu
com s'exalta el vell desig d'un món millor.

# data[].attributes.body
Lletra:
Si el món fos escrit en llapis,
podria esborrar la lletra
que vol ferir;
podria esborrar mentides
que no cal dir;
n'esborraria l'enveja
que porta mals;
n'esborraria grandeses
de mèrits fals...
Però és escrit en tinta
de mal color:
el color brut de la guerra
i del dolor.
Qui voldria escriure un nou món
més just i net?
Potser que tu i jo ho provéssim,
ben valents, lletra per lletra,
des del nostre raconet...

# data[].attributes.body
MARINA ROSSELL  (LA BARCA DEL TEMPS)

L’he tríat, per que explica de una manera molt subjectiva les coses, tu pots entendre qualsevol cosa i pots ampliar la teva creatividad atraves del poeme, també et pots imaginar com de rapid passa el temps, ens mostra una manera molt maca de veure el mon i disfrutar de totes les vistes dels paisatjes que et donen la vida en un cami molt i molt allargat. (El meu punt de vista)

Letra:

Estimat amic meu,

si podies venir,

amb la barca del temps,

amb el vent de llevant,

a l' Alguer,

i senties amb mi

com és viu,

i arrelat,

i tan clar,

aquest nostre parlar

català

de l' Alguer,

com et diu el teu nom

i somriu la ciutat

de l' Alguer,

allunyat, amic meu

que ara ets als xiprers,

a l' indret on comencen

a obrir el record

i el veler

el camí que et va ser sempre car,

el camí de la mar de l' Alguer.

https://www.youtube.com/v/Y_qQZFY1-t8   ( link del poema musicat).

Els dos poemes tant com ‘’ DECAPITACIO II’’ i ‘’ CORRANDES D´EXILI’’, están molt bé explicar , la veritat que son molt interesant i pots analitzar-lo desde molts punts de vista, per part de ‘’CORRANDES D’EXILI’’ que ens explica sobre una gerra que es pot evitar i per part de ‘’DECAPITACIO II‘ que ens explica una manera molt sagnat de les coses i amb la teva imaginació pots veure que es desagradable.

# data[].attributes.body
De tots els poemes que he llegit, aquest ha sigut el meu preferit. Parla sobre un pobre home que fugeix de moltes dificultats i problemes que li vant passant. Et fa reflexionar sobre els humans i lo egoistes que podem ser. No ajudant als altres que sufreixen més que nosaltres. I les problemàtiques que li podem  carregar a una persona.
També et fa reflexionar sobre la sort que tenim, i que en el món, sempre hi haurà algú que ho esta passant pitjor que tú.
A més a més, la interpretació de la Judit Nedderman m'agrada molt, encara que sigui una exprerència diferent com diu la Maria.
Lletra:

A tot arreu sóc nou vingut

i em paren cambra a les escales

o bé em malmeto la salut

dormint al ras i no tinc ales.

Sóc fugitiu de no sé on

i he perdut nord i vent i guia

de tant romandre fora món

amb mi mateix per companyia.

Ja no tinc res, només la veu

i un gest cansat de vell profeta,

municipals de tot arreu

saben la meva malifeta

i pels carrers i pels terrats

dones obscures repeteixen

la lletania dels pecats

que no he comès i em malfereixen

lladrucs de gossos a la nit mira'm els ulls que cap fosca no venç

si dormo al ras o en una espluga.

Estic cansat de tant brogit;

Ja ni la pell no m'aixopluga

i un vent de sal em nafra tot.

Si visc encara és a re ça

dels mots que he dit i en cada mot

la maltempsada recomença.

Captaré engrunes de neguit

perquè el que tinc encara em sobra.

Si algú us demana amb quin delit

m'ha arreplegat l'última prova,

digueu que he mort de fam i oblit

ran d'una porta que no s'obre.

# data[].attributes.attachment_link.title
Judit Neddermann - El fugitiu (Miquel Martí i Pol)

# data[].attributes.body
Aquest poema va ser adaptat a música pel cantautor Lluís Llach i l'he triat perquè un dia vaig arribar a casa i em vaig trobar el meu avi cantant-la amb la guitarra.
Vaig buscar jo mateixa la cançó i em va deixar parada per la forma en que Llach sap perfectament quina nota concorda amb cada paraula i donar-li la tonalitat ideal.

Lletra:

Una nit de lluna plena
tramuntàrem la carena,
lentament, sense dir re …
Si la lluna feia el ple
també el féu la nostra pena.
L’estimada m’acompanya
de pell bruna i aire greu
(com una Mare de Déu
que han trobat a la muntanya.)
Perquè ens perdoni la guerra,
que l’ensagna, que l’esguerra,
abans de passar la ratlla,
m’ajec i beso la terra
i l’acarono amb l’espatlla.

A Catalunya deixí
el dia de ma partida
mitja vida condormida:
l’altra meitat vingué amb mi
per no deixar-me sens vida.
Avui en terres de França
i demà més lluny potser,
no em moriré d’anyorança
ans d’enyorança viuré.

En ma terra del Vallès
tres turons fan una serra,
quatre pins un bosc espès,
cinc quarteres massa terra.
“Com el Vallès no hi ha res”.

Que els pins cenyeixin la cala,
l’ermita dalt del pujol;
i a la platja un tenderol
que batega com una ala.
Una esperança desfeta,
una recança infinita.
I una pàtria tan petita
que la somio completa.

# data[].attributes.body
M'encanta com El petit de cal Eril ha sabut traslladar musicalment les paraules de Pere Quart en aquesta cançó, combinant un so ingenu i a la vegada punyent, com els mateixos versos.

Us animo a investigar una mica entre els poemes de Pere Quart i en la música del cantant de Guissona.

L'infant el cavall de cartró
turmenta i mutila amb gest obstinat
Li escurça les potes, li talla la cua
li esclafa les anques a cops de martell
i amb llargues agulles forada ses nines
(l'infant clou els llavis, té rostre de vell)
Llavors l'abandona per altres joguines
Se'n cansa i reprèn el cavall mutilat
Cal vol escapçar-los
Com bleixa!
Com sua!
I brolla la sang invisible...