# data[].attributes.headline
הערה לאלמוג מאוריה

# data[].attributes.subject
הערה לאלמוג מאוריה

# data[].attributes.body
מה המדינה שלו במקור? ולמה הוא ברח משם?

# data[].attributes.body
בן 23 איש כנסייה, היו ל חיים קשים באריתראה לא היה יכול לעבוד, הגיע למחנה פליטים שמע על דרך להגיע לישראל דרך הבדואים אז הוא שילם להם הרבה כסף. הם יצאו בכמה רכבים. כל יום קיבלו כוס מים ביסקוויטים ולחם. בחודש הראשון העבירו אותו ועוד קבוצה למבריחים אחרים שאמרו לו לשלם עוד 7000 דולר הם היו מדברים עם המשפחה שלו ומכים אותו תוך כדי כדי שישלחו עוד כסף . עינו אותו ואת כל הקבוצה שם ברמה קשה מאוד. העבירו אותם לאחר הרבה זמן עם רכבים לחוף הים ואמרו להם איך לעבור את הגבול הם עברו את הגבול וחיכו לחיילים הישראלים. החיילים טיפלו בהם יפה ולא שאלו שאלות

# data[].attributes.headline
תגובה לאוריה

# data[].attributes.subject
תגובה לאוריה

# data[].attributes.body
עצוב שאחרי כל הטוב שהיה להם מכל כך הרבה בחינות הם נאלצים לעבור למציאות שונה ואחרת לגמרי של מחלות,מוות,רעב,אלימות ורצח של האנשים הקרובים.
עמית

# data[].attributes.headline
תגובה לאושר-עדות ראשונה 

# data[].attributes.subject
תגובה לאושר-עדות ראשונה 

# data[].attributes.body
זה עצוב שכל מי שרוצה להגיע מדינה מסויימת עובר עינויים קשים וחלקם גם מתים מזה בסופו של דבר
עצוב ומבאס שדחו אותו מהרבה מקומות והוא בהחלט צודק שיש לו מימה לפחד.
עמית

# data[].attributes.headline
תגובה ליובל דולברג-עדות שניה

# data[].attributes.subject
תגובה ליובל דולברג-עדות שניה

# data[].attributes.body
סיפור קשה ומצמרר
הבנאדם שאת המדבר עליו מאוד חזק מבחינה נפשית
לאבד שבעה אנשים מהמשפחה ולאבד שני חברים שירו בהם זה קשה כי החברים שלנו הם גם המשפחה שלנו
מעבר לקח העבידו אותו הוא היה בלי כסף והוא הצליח להשיג את כל הכסף
באמת בנאדם חזק
עמית

# data[].attributes.headline
עמית-עדות שניה 

# data[].attributes.subject
עמית-עדות שניה 

# data[].attributes.body
יורדנוס בהבלום בת 15 מאריתריאה
ההורים של יורדנוס הגיעו לישראל במטרה שיהיו לה חלומות.
אבא שלה עבד במסעדה בישראל ושלח כסף לאמה,גילו שהאבא עזב ובעקבות כך רצו להכניס את אמא שלה לכלא.
אבא שלה אמר לה להשאר באריתריאה כדי שהם לא ימותו אבל אמא שלה אמרה שהם כולם ביחד,הם יצאו מסודן למצרים,בדרך הם עברו עינויים קשים מצד הבדואים.
שבועיים הם היו במחולות חול,תמיד צחקו על צבע עורה של יודנוס והיא התעצבנה היא לא מבינה למה מתנהגים אליהם ככה, היא שואלת בעצבנות "למה כי אנחנו בעצם הפועלים השחורים של המדינה?"
עם הזמן היא הבינה שאנשים לא ישתנו והם ימשיכו,היא ידעה שחברות שלה אוהבות אותה ושהיא רוצה להיות כמו כולם שמחה ומוגנת ברחובות,אך בבית היא ל שמחה והיא מפוחדת היא רוצה להרגיש מוגנת והיא אומרת "זכותו של כל ילד לחיות בלי פחד" איך היא עדיין חיה בפחד.

הדימוי שבחרתי זה השיר " חברים בכל מיני צבעים"
"יש לי חבר חום כמו שוקולד
כשאני עצובה הוא תמיד כזה נחמד
נכון שהוא ממני לגמרי אחר
אך על כזה חבר איך אפשר לוותר?"

בחרתי את הדימוי הזה כי היא כל כך מדברת על כמה מנדים אותם מהחברה בגלל שהם שחורים בנוסף היא אומרת כמה חברות שלה אוהבות אותה למרות הכל,היא אמנם לא מתארת מה צבע עורם של חברות שלה אבל היא לא מוותרת עליהם כי אוהבת אותם.

# data[].attributes.headline
תגובה לאושר על העדות השניה 

# data[].attributes.subject
תגובה לאושר על העדות השניה 

# data[].attributes.body
כתבת קצר ולעניין ובחרת תמונה שמתקשרת עם הסיפור

# data[].attributes.headline
תגובה לדניאל

# data[].attributes.subject
תגובה לדניאל

# data[].attributes.body
כתבת בצורה מתומצתת ועניינית. סיכמת את הסיפור של הפליט בצורה טובה.

אושר.

# data[].attributes.headline
תגובה לדניאל

# data[].attributes.subject
תגובה לדניאל

# data[].attributes.body
רשמת את הסיפור בצורה טובה וברורה,  מזעזע שילדה שאמורה ללמוד בבית ספר רואה דברים כאלה.
אלמוג

# data[].attributes.headline
תגובה לדניאל

# data[].attributes.subject
תגובה לדניאל

# data[].attributes.body
סיפור מאוד קשה שילדה בגיל הזה רואה את הדברים האלה, ממש מעניין אבל.  כתבת ממש קצר ולעניין
מירדן

# data[].attributes.headline
תגובה לאופק על העדות הראשונה 

# data[].attributes.subject
תגובה לאופק על העדות הראשונה 

# data[].attributes.body
כתבת בצורה יפה קצר ולעניין והתמונה מתקשרת טוב עם הסיפור

ירין

# data[].attributes.body
אהבתי ממש את הכתיבה היא מאוד קצרה ומעניינת. ואהבתי גם ממש את התמונה
מירדן

# data[].attributes.headline
תגובה לאוריה

# data[].attributes.subject
תגובה לאוריה

# data[].attributes.body
סיפור מאוד קשה אהבתי ממש את הצורה שבה הסברת את הסיפור
מירדן

# data[].attributes.headline
תגובה לדניאל

# data[].attributes.subject
תגובה לדניאל

# data[].attributes.body
על עדות שנייה, בקצרה הצלחת להסביר סיפור, מאוד אהבתי.
שי

# data[].attributes.body
סיפור מזעזע אהבתי את התמונה היא מציגה את הסיפור מעבירה את המסר.
אלמוג

# data[].attributes.body
על בת ה21
כתבת בצורה טובה
ירין

# data[].attributes.headline
תגובה ליובל דולברג

# data[].attributes.subject
תגובה ליובל דולברג

# data[].attributes.body
ציטוט קצר וקולע, מאוד מעורר מחשבה.

אושר.

# data[].attributes.headline
תגובה לאיריס

# data[].attributes.subject
תגובה לאיריס

# data[].attributes.body
על מבקש מקלט השני, מאוד אהבתי את הסיפור אפשר להבין ישר על מה מדובר.
שי

# data[].attributes.headline
תגובה לאיריס (עדות ראשונה)

# data[].attributes.subject
תגובה לאיריס (עדות ראשונה)

# data[].attributes.body
כתבת קצר וברור בלי הרבה שורות  שמבינים ישר.
ליטל :)

# data[].attributes.headline
תגובה ליובל דולברג

# data[].attributes.subject
תגובה ליובל דולברג

# data[].attributes.body
העברת את המסר בצורה ברורה בתמונה, התמונה מאוד טובה ומתאימה לסיפור.
אלמוג

# data[].attributes.body
תגובה לענבר
כתיבה יפה ותמונה טובה מאוד שמתארת את הסיטואציה.

# data[].attributes.headline
יובל דולברג 

# data[].attributes.subject
יובל דולברג 

# data[].attributes.body
תגובה לאופק.
סיפור קשה שהועבר בצורה טובה מאוד עם תמונה שממחישה.

# data[].attributes.headline
תגובה לשי (עדות שניה)

# data[].attributes.subject
תגובה לשי (עדות שניה)

# data[].attributes.body
כתבת הרבה אבל הסיפור מאוד קשה,אני חושבת שהעברת את המסר יפה לפי התמונה.
ליטל :)

# data[].attributes.headline
תגובה לירדן (עדות ראשונה)

# data[].attributes.subject
תגובה לירדן (עדות ראשונה)

# data[].attributes.body
כתבת ברור וקצר שישר מבינים את הסיפור.
ליטל :)

# data[].attributes.body
תגובה לאוריה
סיפור מזעזע וקשה, הסבר מעולה ושיר יפייפה.

# data[].attributes.body
המבקש מקלט השני שקראתי הוא מסודן, בן 35. כשהוא סיים ללמוד הוא חזר למשפחה והם לא קבלו אותו. הוא נעצר והיה בכלא במשך שנתיים, לאחר מכן בכנסייה עזרו לו להשיג דרכון והוא הגיע לקהיר הוא חי שם בתנאים לא כל כך טובים. לא היה לו שם כל כך מזון ושתייה. לאחר מכן הוא הגיע למדבר ושם למבריחים היו כל מיני כלי נשק. הם איימו עליו והכו אותו הרבה פעמים. האריתראים עזבו אותו מאחור. ובבוקר מצאו אותו כמה חיילים והם לקחו אותי למקום של הצבא   ושם בעצם הם דאגו לו. איש במדים בא ושאל אותו שאלות ובאותו הלילה  העלו אותו לרכב והביאו אותו לאריתראים ולאחר מכן לקחו אותו אל השופט ושם אמרו לו שהם יצרו איתו קשר.

# data[].attributes.body
עדות מצולמת:
ברח ממדינה למדינה פחד שיגרשו אותו למדינה שלו, מבריחים הציעו לו להיות במדינת ישראל הגיע והיה במתקן חולות.
היה לו אפשרות לעבור למדינה אחרת הוא פחד על החיים שלו אז הוא עדיף להיות בכלא בישראל.
עכשיו הוא לומד עובד ועוזר לקהילה
התחיל חיים חדשים.

https://youtu.be/gJj1Xtdt8ZQ
בחרתי את השיר מפרויקט של עידן רייכל "מחכה".
לפי דעתי השיר מתאים לסיפור כי אחרי כל הסבל שעבר סוף סוף יש לו שקט.
הוא לא צריך לחכות לדברים לחיות בפחד כי יש לו חיים חדשים.

# data[].attributes.body
בת 21 הייתה רועת צאן היא עברה לסודן בשביל למצוא עבודה שהיא הגיע לסודן אחד החיילים דרש מימנה כסף לא היה לה כסף אז הוא העביר אותה למבריחים עם עוד הרבה אנשים המבריחים דרשו מכל אחד 2800$ בשביל להעביר אותם לישראל רק אז היא הבינה שרוצים להעביר אותה לישראל היא הייתה קשורה בשרשראות במשך שבע חודשים בזמן הזה התעללו בה ואנסו אותה אחרי שבע חודשים דוד שלה שילם את הסכום שביקשו אחרי זה המבריחים העבירו אותה לאיש בשם איברהים שהעביר אותה לגבול.

# data[].attributes.attachment_link.title
פלטים קשורים

# data[].attributes.body
אהבתי מאוד את ההסבר שלך על מבקש המקלט השני, התמונה מתאימה את עצמה לסיפור מאוד ומעבירה מסר.
שי

# data[].attributes.body
תגובה לשגיב
כתיבה קצרה שמעבירה חלק מהמסר התמונה אומרת הרבה

# data[].attributes.body
תגובה לרומי(עדות שניה)
כתיבה קצרה שמעבירה את המסר המדויק סיכום מאוד יפה של הסיפור

# data[].attributes.body
תגובה לירדן
קצר ולעניין כתיבה נכונה  קצרה שמעבירה את המסר

# data[].attributes.body
מוניקה ג'זף היא פליטה מסודן.
בהיותה בת 7 ברחה מסודן עם אמה ואחיה הקטן לישראל.
בהיותה בת 9 פנו לרשויות הרווחה והיא נכנסה למסגרת לימוד בפנימיה.
אמה לא כל כך הצליחה להסתדר עם כל המצב של הבריחה בעצם כל הנסיעה המחולות חול והאיום על התינוק שלה שאמרו לה או שהיא זורקת אותו או שיורים בו,הבדואי כיוון נשק ופתאום התינוק הפסיק לבכות
כשהם הגיעו לישראל הם התגוררו בעיר תל אביב אך עדיין האמא זוכרת את כל המסע ואת כל המחרדות ובעקבות כך היא הדרדרה והתחילה לשתות.
בעקבות כך מוניקה הייתה מסתובבת ברחובות עד חצות בגלל שהיא לא יכלה לראות את אמה במצב הזה.
תמיד אמרו למוניקה כמה ילדה יפה היא היא גדלה ונכנסה לעולם הדוגמנות בישראל.
אבל עדיין באיזשהו מקום היא מפחדת שיגרשו אותה,תמיד שהיא רואה שוטרים היא מפחדת,היא רוצה להרגיש שייכת ובבית אבל היא לא מניחה שהיא תמצא מקום בטוח.

הדימוי שבחרתי זה השיר "מסע"
"אושר מתקרב
הצלחת להתגנב
אור שלא עוזב
ומתגלה בחושך

בכל קצוות תבל
מישהו מסתכל
אומר תודה לאל
על אהבת אמת..."

היא הצליחה להגיע לישראל למרות הכל,לאחר שהיו את האנשים מהרווחה היא התחיל להתפתח,גילו בה את האושר שלה ואת עולם הפנימי שלה בעצם את האור שיש בה פשוט קסם,אור שפשוט הסתתר בחושך עד שמצאו אותו.
אנשים מסתכלים עליה אומרים לה כמה היא יפה כמה היא מצליח היום באמת מראים לה אהבה וזה לפי דעתי הדימוי שמתאים.

# data[].attributes.body
עדות שנייה של פייסל, ניצול מרצח העם בדארפור. פייסל ברח מכפרו לאחר ששבעה מבני משפחתו נרצחו. הוא ברח לחרטום כדי ללמוד. גם שם החיים נהיו קשים עבורו, אז הוא החליט לברוח למדינת ישראל. כשהגיע לסיני נמסר לו כי הסכום ששילם היו נמוך, פייסל מצא את עצמו בסיני ללא כסף. הבדואים העבידו ועינו אותו במשך 27 ימים. פייסל הצליח לגייס מספיק כסף, והגיע אל הגבול. 2 מחבריו נורו בידי חיילים מצריים. לאחר שהגיע למדינת ישראל הוא הובא לבית חולים.

# data[].attributes.body
המבקש מקלט הראשון ששמעתי הוא אפורקי טעמה. הוא ברח לסודן ואחרי תקופה של 8 חודשים בערך הוא ברח למצרים וגם שם היה לו קשה ורצו לגרש אותו בגלל שהוא שחור והוא היה בסכנה. הוא ברח לישראל כי לא הייתה לא ברירה. הוא עבר מלא קשיים וכל מקום שהוא הגיע רצו לגרש אותו.

# data[].attributes.attachment_link.title
אפוורקי-טעמה-איליה_P_wo_500_333

# data[].attributes.body
על האזרח בן ה 29
אחלה הסבר וציטוט גאוני

# data[].attributes.body
כתוב קצר ויפה בלי יותר מדי מלל
מדניאל

# data[].attributes.body
המבקש מקלט השני הוא מסודן, בן 35. כשהוא סיים ללמוד משפחתו לא קיבלה אותו. הוא היה כלוא בכלא שלוש שנים, אחר כך הוא הגיעה לקהיר חי שם בתנאים לא טובים, לא היה לו הרבה מזון ומים. לאחר מכן הוא הגיעה למדבר. המבריחים איימו עליו והכו אותו הרבה פעמים, הם השאירו אותו מאחור במדבר ועזבו אותו. בבוקר מצאו אותו חיילים והם לקחו אותו למקום של מדבר שם טיפלו בו. העלו אותו לרכב עם אריתראים והם התחילו לחצות את הגבול, הם הגיעו לעוד מקום ואז הביאו אותו לשופט, ואמרו לו שהם יצרו איתו קשר. הוא פחד להתלונן.

# data[].attributes.body
פירטת בלי הרבה שורות אחלה תמונה שממחישה את הסיפור שלו ואת הרגשות כלפי הממשלה

# data[].attributes.body
נורא אהבתי את השיר, הוא נורא מתאים לסיפור
מדניאל

# data[].attributes.body
אחלה הסבר בלי הרבה שורות
פירטת בכמות קטנה של שורות חלק ניכר מסיפור החיים שלה

# data[].attributes.body
עדות שנייה
מדובר על ילדה בת 21 שנתפסה בשבי מכיוון שלא היה לה מספיק כסף לעבור לישראל היא ישבה בשבי שבע חודשים כל יום החיילים היו אונסים אותה,קיבלה מים פעמיים ביום ואוכל פעם אחת היחיד שהיה יכול לעזור לה הוא דוד שלה שלא יכלה ליצור קשר איתו אחרי שבע חודשים הגיעו אנשים מהעיר של דוד שלה וביקשה שיצרו איתו קשר לאחר ששלח את כספו אליה הועברה לישראל
https://images.app.goo.gl/AyzCXWk3VDcjWSS26

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של אלמוג

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של אלמוג

# data[].attributes.body
השיר שבחרת מתאים מאוד לסיפור ולדרך שהוא עבר.
רומי:)

# data[].attributes.body
העדות השניה שראיתי היא מאת א' (עצוב מעט), בת 21, אזרחית אריתראה.
א' עברה לסודאן במחשבה לחיים טובים, עבודה טובה. כשהגיע לסודאן - רק לגבול - תפס אותה חייל דרש ממנה כסף ושלח אותה למבריחים. היא נלקחה בשבי למשך 7 חודשים. 7 חודשים של רעב, צמא. חודשים שבהם נאנסה כמעט כל יום. בהתחלה היא בכתה, אחר כך, התרגלה לבכות.
לבסוף, עם עזרה כספית הגיעה לישראל.
כאן הסיפור עצר. מקווה שיש לה "חיים טובים" עכשיו. אם היא עדיין כאן...

# data[].attributes.body
עדות ראשונה של עבדאללה עלא מבקש מקלט סודני מדארפור. בבוקר אחד קם לקולות של יריות שורקות באוויר ולצרחות בהלה של אנשים. הוא החליט לברוח מדארפור יחד עם אחותו, הם רצו ביחד אך אחד החיילים ירה בראשה של אחותו אל נגד עיניו של עבדאללה. עבדאללה המשיך במסעו והגיע אל מצרים, לאחר שהבין שהמצב מחמיר מיום ליום הוא החליט לנסות לברוח אל ישראל. בישראל הוא נתפס וישב בכלא למשך שנה וחצי.

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.body
אהבתי שכתבת את זה בלי הרבה שורות מפורת ומובן
דניאל

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.body
לדעתי התמונה שבחרת להוסיף ממש ממחישה את הסיפור.
רומי

# data[].attributes.headline
תגובה לענבר מאופק

# data[].attributes.subject
תגובה לענבר מאופק

# data[].attributes.body
קודם כל התמצות שעשית מעביר את הנקודה. השיר שבחרת כל כך מתאים שזה מדהים וגם הדגש שעשית על השורות האחרונות מאוד חכם ועוד יותר מעביר את מסר העדות.

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של אושר

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של אושר

# data[].attributes.body
שיר מקסים שממש מתחבר אל הסיפור. אהבתי מאוד!
ענבר :)

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.body
השיר שבחרת ממש מתאים לסיפור ויפה :)

רומי

# data[].attributes.headline
תגובה לעדות הראשונה של ליטל

# data[].attributes.subject
תגובה לעדות הראשונה של ליטל

# data[].attributes.body
וואו הסיפור די קשוח שבזמן שהוא מציל את עצמו כדי לחיות הוא רואה את אוחותו מתה

# data[].attributes.body
עדות ראשונה
ילדה בת שבע שברחה עם אמה ועם אחיה ברגל לכיוון ישראל מסודן אחרי שראתה את כמות הרוע שיש בעולם בעודה בת שבע החיים בארץ לא הקלו עלייה,עברה תקופה קשה במשפחה עם אימה ואחרי זה נשלחה לפנימיה שפ גילו אותה ואחרי כמה שנים התחילה לדגמן ולהיות בין הדוגמניות הראשיות של סוכנות דוגמנות מאוד מובילה

https://youtu.be/HDqmJEWOJRI

# data[].attributes.body
מבקש המקלט השני הוא אזרח מאריתריאה, בן 22, נוצרי,  שעבר לסודן והמשיך לישראל,  הוא סיכם עם מבריח ששמו עבדאללה, עסקה שהוא ישלם לו 2500$ בשביל להגיע לישראל, ליד הקבוצה שלהם הייתה עוד קבוצה של 5 נשים, שעבדאללה היה לוקח כל יום אחת ואונס אותה. במשך חודשיים נוספו אליהם עוד אנשים רבים, יותר ממאתיים. העבירו אותם לבית ושם חיכה לו בחור והכה אותם. כל מה שהיה בעיניים של המבריחים היה כסף, הם הצליחו לחתוך את האזיקים והם הצליחו לברוח, המבריחים הצליחו לתפוס 22 אנשים. החזירו אותו למחנה, ולאחר חצי שנה משפחתו הצליחה להשיג 7000$ בשביל שחרורו ובסופו של דבר הוא הגיע לישראל.

# data[].attributes.body
מבקש המקלט השני הוא בן 23,איש כנסייה נוצרי שנכנס לישראל בחודש ספטמבר 2010 שעבר חיים קשים באריתראה.
הוא היה צריך לשלם למבריחים  בדואים הרבה כסף בשביל שיוכל להגיע למקום מסויים. הוא קיבל מים ואוכל בכמות קטנה פעם ביום. לאחר מכן העבירו אותו למבריחים אחרים שהכניסו אותו לבית עם עוד 200 איש בפנים שכולם שם כלואים בשלשלאות. כולם שם עברו התעללות קשה ואם היה עושה משהו שלא היה מוצא חן למבריחים היו מכים אותו קשות. לאחר מכך אחרי כמה זמן המשפחה שלו שלחה כסף למבריחים שיוכלו לשחרר אותו.
החיילים הישראלים קיבלו אותו ואת האנשים האחרים יפה נתנו להם מים ואוכל ולאחר כמה ימים העבירו אותו לכלא סהרונים.

# data[].attributes.body
עדות שנייה של פליט אריתראי בן 22 שברח ממדינתו תחילה לסודן ואז החליט להמשיך לישראל בגלל קרוביו אך לא ידע שהדרך תהיה כל כך קשה ויקרה. הוא היה קשור ידיים ורגליים עם אנשים נוספים כך שהוא עשה את צרכיו במקום בו הוא יושב ויושן הוא לא התקלח, בקושי אכל וחטף עינויים רבים. בנוסף ראה את הנשים שבקבוצה נאנסות כל יום (עד לכדי מקרה של הריון) ללא יכולת לעזור להן. ניצלו אותו לעבדות ברעב ללא היכולת לסרב שמא ימותו.
בחרתי בתמונה הזאת כי היא מעבירה את התחושות של הפליט באותה הסיטואציה. גם בתמונה יש עבדים המחוברים בשלשלאות ואפשר להבין איך הם מרגישים בעזרת מבט אחד בפניהם.

# data[].attributes.body
העדות הראשונה היא של גבר בן 23, שהיו לו חיים קשים באריתריאה. הוא שילם  למברחים בדואים, לאחר מכן העבירו אותו למבריחים אחרים הם הכניסו אותו לבית עם 200 אנשים, התעללו בהם ודרשו סכום כסף גבוה כדי לשחרר אותו.
הגיע לישראל החיילים קיבלו אותו נתנו לו לאכול להתקלח ולאחר מכן נכנס לכלא.
https://youtu.be/x7wrPEatuk4
בחרתי את השיר נגמר של עידן עמדי
לדעתי השיר מתאים לסיפור כי זה מתאר את  הדרך שלו.
הוא לא יודע מתי זה נגמר מתי הוא יהיה במקום יותר טוב.
שואל שאלות ולא יודע מה יעלה בגורלו.

# data[].attributes.body
עדות של ארדום דברהבן צאגאי. בסרטון הוא מדבר על זה שברגע שהגיע לישראל, שלחו אותו למסלול קבוע שזה הצבא אך למרות זאת, כל הזמן המשיכו לקחת אותו ולכן לא הצליח להחזיק שם חודש. התמונה מתארת את המצב שלו והחוסר אונים שכנראה הרגיש בו.

# data[].attributes.headline
דניאל- עדות שניה

# data[].attributes.subject
דניאל- עדות שניה

# data[].attributes.body
בן 29 ,נוצרי, אזרח אריתריאה ואב לילדה בת 3. שירת בצבא 8 שנים. ברח לסודן ומשם רצה לברוח לישראל  , בדרך לישראל עבר סבל ועינויים קשים עד שלילה אחד הוא ברח עם עוד ארבעה אנשים והם הגיעו לישראל.

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.body
תמונה ממש קשה. וסיפור קשה. עצוב מאוד שהוא לא מצליח למצוא את המקום שלו בעולם...
ענבר :)

# data[].attributes.body
עדות של נערה בת 19 שברחה עם אימה ואחיה מסודן ואז ממצרים כשהייתה בת 7. בזמן הבריחה עברה הרבה סבל ודברים שילדים בגילה לא צריכים לראות. היא מספרת שכשהגיע לישראל היא הייתה צריכה לטפל באחיה עד שאימה לקחה אותה לבית ספר שנה לאחרי. האמא הדרדרה התחילה לשתות ונכנסה לדיכאון. שרותי הרווחה לקחו אותה מכיוון שאמא שלה לא הייתה כשירה לטפל ולכן לקחו אותה לפנימיה שם היא חיה בבטחה. מאוחר יותר בחיים בגיל 18 נרשמה לסוכנות דוגמנות והתחילה לדגמן לחברות אופנה גדולות. https://www.youtube.com/watch?v=jlCNqyY-fAk
השיר הזה מתאים לסיפור מכיוון שהיו לה הרבה אופציות ליפול והיכנע אבל היא המשיכה.

# data[].attributes.body
עדות ראשונה של מסרט זראסנאי פליט מאריתריאה ששירת תקופה קצרה בצבא, שם קיבל עינויים ומלקות על כל טעות או אי הבנת ההוראות. לאחר מכן ברח מהמדינה כתוצאה מכך שחבריו והוא יצאו לבר ודיברו על כך ששלטון הוא ממש משטר דיקטטורי וכו'.

בחרתי את התמונה הזאת כי רואים בה את החיילים האריתראים מכוונים נשקים וזאת תמונה אלימה.

# data[].attributes.body
העדות השנייה ששמעתי הייתה גם של אזרח אריתאה  ששמו הוא זינאווי מהרהטו , הוא  החליט לברוח עם חבר , לא היה לו אכפת לאן הוא יגיע רק לברוח משם.
כשהוא עבר מסודן למצריים בלילה הם היו 17 גברים ו3 נשים אחת עם ילד בן 2.
הוא מספר שאנשים התפוצצו ולא יודעים מהם , הם התפזרו ותפסו שלוש מהם , הצעירים ברחו ורצו והצליחו להגיע לישראל.

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.body
השיר מתאר במדויק את סיפורה, מדהים

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של אוריה

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של אוריה

# data[].attributes.body
בחרת שיר מדהים שמתאים מאוד לסיפור. מתאר בדיוק את מה שצריך.
ענבר :)

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של אושר

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של אושר

# data[].attributes.body
סיפור קשה והפחד שלו זה הוא פחד של רבים כמותו

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של גיא

# data[].attributes.body
תגובה לפוסט של גיא
ואוו זה קשה והיא יודעת איך להתמודד עם מצבים קשים וחבל שזה ככה

# data[].attributes.body
ארדום דברהבן צאגאי ברח מאריתראה בגלל הדיקטטורה ובגלל שרצה חיים יותר טובים הוא יצא לכיוון ישראל עם קבוצה של שלושים איש למרות שידע שאולי ימות בדרך, חמישה מהם נרצחו בדרך ובסוף הוא הגיע לישראל.

# data[].attributes.attachment_link.title
פליטים הולכים

# data[].attributes.body
מבקש המקלט השני הוא עבדאללה
עבדאללה היגר מדרום סודן למצרים, חי שם עשר שנים, ומצרים החליטה לגרש אותו ועוד 300 אנשים  חזרה לסודן

# data[].attributes.body
מבקש המקלט הראשון הוא אפורקי טעמה.
שברח לסודן ואחרי תקופה מסוימת הוא היה במצרים ששם אמר שהיה קשה ורצו לגרש אותם.
ולאחר 10 שנים קשות בארץ רוצים לגרש אותו שוב לאוגנדה.

# data[].attributes.attachment_link.title
גירוש-הפליטים-סוניה-חיים

# data[].attributes.body
סרטון 6
זינאווי מברהטו פליט מאריתריאה שברח עם חבר שלו לא היה לו איכפת לאן לברוח רק לצאת והמקום של הפחד ומהכאב. הדרך הייתה מפחידה בדרך במצריים היו 17 אנשים מתוכם רק 3 בנות וילד קטן בין שנתיים שלוש פתאום קפצו עליהם כמה אנשים חלקם התפוצצו ולקחו שלושה מהם אבל רק הצעירים ברחו עד שהגיעו למי שיטפל בהם  ו''ייקח'' אותם.

דימוי: השיר ''אני רץ'' של דודו טסה
https://youtu.be/wN0LFlMvvsw

טקסט 7
כריסטינה בטיסטה שהגיעה לישראל עם אחותה אימה ואביה ב 2007 הם חיו חיים טובים מים זורמים אוכל אפשר להגיד חיים טובים הלכה לבית ספר חברות ועודץ עד שיום אחד המורה שלה אמרה שמגרשים את הפליטים, אותם לדרום סודן לאחר שש שנים בישראל הם הגיעו לדרום סודן ושם כל הבלגן התחיל אימה חלתה במלריה שלא ידעה מה Zה וראתה מראות זוואה כגון איך אונסים את חברתה הטוב ורוצחים אותה לאחר מכן ובנוסף איך היא ''איבדה'' את אימה שהייתה חברה שמדברות על הכל.
ומאז חייה בפחד שיכנסו לבית שלה וירו בהם ויהרגו אותם כי הרג שם הוא לא דבר נדיר.

דימוי: מרקו כמו שאיבד את אימוו ויצא לחפש אותה ככה היא איבדה את אימה שהפכה להיות כמו זיומבי מכל הפעמים שחלתה במלריה

# data[].attributes.body
מבקשת המקלט השנייה היא יורדנוס בהבלום בת ה 15
שברחה לארץ תוך כדי התעללויות קללות ומכות בכל הדרך, היא מספרת על כך שאנשים מרחקים את התיק שלהם באוטובוס כאשר היא באה לשבת, והיא אינה מבינה למה מתרחקים ממנה, מבקשי המקלט אינם תופסים עבודות של אף אחד, הם עושים את העבודות השחורות שאף אחד לא עושה, היא מדברת אל עצמה ואומרת " אינה מפונקת הייתי כשהתלוננתי על הזזת התיק באוטובוס" לא חשוב לה מה יעשו פה העיקר שלא יגרשו אותם חזרה למדינה ממנה ברחו.

ד"ר אלפרד מונזר, ניצול שואה:
„אני חושב שהטרגדיה הגדולה ביותר של השואה לא היתה רק אובדן של שישה מיליון יהודים, חייהם של אחיותיי, אבי ובני משפחה רבים אחרים, אלא שלקחי השואה לא נלמדו. שיש הרבה מקרי רצח עם מאז. אני חושבת שזאת הטרגדיה האמיתית. העולם אמר ‚לעולם לא שוב’, אבל במקום זאת, שוב ושוב, אנו רואים את הזוועות האלה נגד אנשים חפים מפשע. זה באמת החלק העצוב.

# data[].attributes.body
עדות מצולמת:
ארדום דברהבן צאגאי פליט מאריתריאה, ברח בגלל דיקטטורה ורצה לחיות בביטחון. הדרך לישראל עברה בשבילו עם זוועות של חברים שנרצחו ולבסוף הוא הגיע.
https://images.app.goo.gl/SJMauhrjLjDP63rj6

# data[].attributes.headline
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.subject
תגובה לפוסט של ענבר

# data[].attributes.body
שיר מהמם! דימוי ממש יפה ומתאים.
כועס על עצמי שלא הכרתי אותו לפני כן.

אושר.

# data[].attributes.body
אזרח בן 29 מאריתראה ששירת בצבא ועבר התעללות בדרך מסודן לישראל, חווה מכות על גופו ראה רצח של אנשים וניצול של נשים עד שברח מסחר בבני אדם במצרים אל ישראל.
״הדרך ארוכה ומפותלת אני נופל וקם נופל קם״

# data[].attributes.body
המבקש מקלט הראשון ששמעתי הוא אזרח אריתראה בן 22,
מפני שהוא לא רצה לשרת בצבא הוא החליט לברוח ועבר לסודן ,
כל הכפר שלו עלה לישראל אז הוא החליט לעלות גם.
הוא שילם את כל הכסף שדרשו ממנו אך שהגיע לסייני הכל נראה אחרת , הם קשרו אותו והכו אותו הם היו קבוצה גדולה ומתוכם היו 3 נשים ואחת עם ילד , את הנשים אנסו והכו .
יום אחד הם עברו בית וחיכה להם בחור שם שהיכה אותם , האישה עם הילד הצליחה למצוא משהו חד ו58 איש השתחררו ,  תפסו 22 מהם והרגו 4.
בתקופת השבי הם הכריחו אותם לעבוד ואם היו מסרבים היו הורגים אותם, במשך חצי שנה בסייני ללא אוכל רק חצי דייסה ביום.
לאחר חצי שנה משפחתו הצליחה לגייס את הכסף הדרוש שחררו אותו והעבירו אותו והוא נכנס לישראל.
לינק לשיר :  https://youtu.be/5Uc2t4AoE3A
לדעתי השיר הזה מתאים לסיפור כי מה שהשאיר אותו שם זה התקווה לעלות לישראל ובלי אמונה ותקווה הוא אולי לא היה שורד מבחינה נפשית.

# data[].attributes.body
המשפחה המבקשת מקלט הראשונה
הם עלו לישראל ממצרים, התמקמו בערד,  ההורים עבדו במלון ליד ים המלח, הילדים היו בבית ספר, אחרי שבע שנים המדינה החליטה להחזיר אותם לדרום סודאן לאזור עם מלא מלחמות ומחלות קטלניות

# data[].attributes.body
מבקש המקלט הראשון הוא עבדאללה מדרפור.
היה רצח עם בסודן שנהיה יותר ויותר גרוע שבגלל זה הוא החליט לברוח משם.
יום אחד הכל התחיל להחמיר והוא החליט שזה הרגע שלו לברוח הוא ואחותו התחילו לברוח מהאנשים שירו אבל בזמן הריצה הוא ראה איך אחותו מתה במקום.
לאחר מכן הוא הגיע לישראל הוא מיד נתפס הכניסו אותו לכלא בבאר שבע לחמישה ימים ולאחר מכן לכלא מעשיהו ששם היה שנה וחצי.

# data[].attributes.body
מבקש המקלט הראשון הוא עבדאללה, פליט מדרפור שמספר על שרצח העם בסודן, דרפור ניהיה גרוע יותר כל פעם מחדש ובגלל זה הוא ברח משם, הוא מספר על היום שבו הוא עזב את ביתו, שהוא קם לבוקר של יריות, ושכולם רצו בבהלה,  וניסו להגיע למקום כלשהו. ירו באחותו מול עניו, הוא מספר על זה שאחר כך הוא הגיע למצרים, אך לא נשאר שם מכיוון שגם שם היה אסון. המצב החמיר מיום ליום וזה למה הוא רצה להגיע לישראל. מתי שהוא הגיע לישראל הוא ישר נתפס על ידי חיילים, והוא ישב בכלא בבאר שבע 5 ימים, ואחרי זה הוא עבר לכלא מעשיהו ושם הוא ישב כשנה וחצי. הוא בנוסף מספר על זה שמתי שהישראלים שמעו על זה שהוא בא מדרפור החשיבו אותו כאויב ולא כבן אדם. https://youtu.be/2zk_cTSeLUk

# data[].attributes.body
המבקש מקלט הראשון הוא מאריתראה, בן 27.
הוא היה בישראל ואז יצא מהארץ, לקחו אותו לצבא ואז הוא ברח מישראל.
הוא חזר לישראל וכיום הוא מתגורר פה.

# data[].attributes.body
מבקשת המקלט היא יורדנוס בהבלום. היא בת 15 ומדברת על זה שהיא לא יודעת מה יקרה בעתיד והיא מפחדת לא להישאר בישראל. היא בסך הכל רוצה להיות כמו כל אדם רגיל שהולך ברחוב שמח ולא יכולה כי היא מפחדת.

כשאהיה גדול

הכבש השישה עשר
מילים: יהונתן גפן
לחן: יוני רכטר

כשאהיה גדול אהיה נגר
ואבנה בתים אבל לא כלוב,
כשאהיה גדול אהיה זמר
ואשיר שיר שמח למי שעצוב.

כשאהיה גדול אהיה רופא
שנותן זריקות לכל מי שכואב,
כשאהיה גדול אהיה אופה
ולחם אפרוס לכל מי שרעב.

כשאהיה גדול אהיה צייר
ואצייר עולם יפה יותר,
כשאהיה גדול אהיה נגר
ואבנה שולחן, כיסא ופסנתר.

כשאהיה גדול אהיה מלח
ואשיט אוניות בלב ים גואה.
כשאהיה גדול
כשאהיה גדול,
קודם שאהיה גדול,
ואחר כך נראה.

# data[].attributes.body
המבקשת מקלט הראשונה ששמעתי את סיפורה היא ממצרים- היא ומשפחתה הצליחו לעלות לארץ נשארו 6 שנים, התייצבו כלכלית וחברתית, הילדים הלכו לבית ספר וההורים לעבודה, ואז יום אחד אילצו אותם לחזור בחזרה לדרום סודן. שם חיכו להם מחלות, מוות, אלימות, רעב, חתונה בגיל צעיר, החברה הכי טובה שלה נאנסה ונרצחה וגם השכנים שלהם נרצחו בידי המשטר, ובעקבות כך, אמא שלה סובלת מסוג של פוסט טראומה- היא לא מדברת בכלל מאז, והיא מתעוררת בלילות במחשבה שמישהו יבוא לקחת את ילדיה.

המבקש מקלט השני ששמעתי את סיפורו בסך הכל דיבר עם חבריו על הממשל הדיקטטורי ולאחר דקות אחדות הכניסו את חבריו לכלא והוא נאלץ לברוח לישראל.

הדימוי שבחרת הוא השיר "תתארו לכם" של שלמה ארצי.

# data[].attributes.attachment_link.title
שלמה ארצי - תתארו לכם (קליפ)

# data[].attributes.headline
הדימוי של דיקלה 

# data[].attributes.subject
הדימוי של דיקלה 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
החצר האחורית

# data[].attributes.attachment_link.title
החצר האחורית - הפליט

# data[].attributes.body
.מבקש המקלט הוא אפורקי טעמה. יליד אריתראה, שברח לסודאן, משם ברח לקהיר במצרים ומשם לכאן, לישראל. עבר קשיים ודחיה בכל מקום ששהה בו. גם מכן רוצים לגרש אותו, לאוגנדה. רק מקווה שלא יאלץ לברוח מכאן.
הוא מפחד למות. שיתעללו בו.
העדות נלקחה ב-2018 וכן אחד הפחדים שלו היו התמודדות עם דאעש. אפורקי לומד אומנויות וחי חיים טובים מאשר חי לפני כן.
אבל הכל באופן יחסי...

הם לא פליטים, הם שחורים I אלון מזרחי

הם לא פליטים, הם שחורים
סבתא שלהם לא שרה ביידיש, שירים מהגטו
וסבא של סבא שלהם לא היה רב גדול,
אולי הוא היה סתם פועל, או רועה, או מוכר בשוק
ופליט בלי יוחסין מה הוא שווה,
אני שואל אתכם בכנות

הם לא פליטים, הם שחורים
יושבים על מדרכות ומחכים לבעל הבית
או ללשכה המסדירה או הניירות
לא בתמונות שחור לבן, לא בסרטונים רומנטיים
בצבעוני מלוכלך של התחנה המרכזית הישנה
בגדים זולים, מגוחכים,
וילדים ישנים על הידיים

הם לא פליטים, הם שחורים
כמו הלילה, כמו קללה,
כמו חתול קופץ מתוך פח
מסריחים, לא כמונו
שהרחנו מלבנדר וקטורת
אפילו בזמן הפרעות בקישינב, או בבגדד,
או בכוסאומוערס הירואי ועצוב אחר
של ברושורים, עם כינור ופסנתר בכניסה

הם לא פליטים, הם שחורים,
טבעי להם למות כילדים עם זבובים על הפנים

בצילומי טלוויזיה, בבתי חולים מאולתרים
במחנות פליטים, בבוץ, בין בניינים הרוסים,
טבועים בים התיכון, 3,000 רק בשנה שעברה
(3,000 שלדים על קרקעית הים,
שאין לה ביקורת גבולות)
טבעי להם
על הברכיים, כפופים ושבורים מול רובי המשטרה החשאית
שאולי מכרה להם מעצמה אטומית אחת,
מוסרית מאין כמותה

(שהסדירה את כניעתם הסיבובית, השובבה, המחוכמת,
בעסקה של מדינה שלישית וסייבר לרודנים מצבנו הבינלאומי מעולם לא היה טוב יותר)

הם לא פליטים, הם שחורים, אני אומר לך
הליכוד זיין את כולם, זיין אותם,
דפיקות בדלתות באמצע הלילה וכולם על אוטובוסים, כולם אחי,
כושים בשרשראות ואזיקים, אימהות עם ילדים על הידיים
תביא לי מאתיים גרם שקדים ומאתיים פיסטוק ומאה שחורים
אתה מתחיל עם זה ולא יכול להפסיק.