# data[].attributes.attachment_link.title
Франсіско Франко - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Франсіско Франко ( повне ім'я Франсіско Пауліно Ерменегілдо Теодуло Франко і Баамонде Салгадо Пардо де Андраде, ісп. Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde Salgado Pardo de Andrade , 4 грудня 1892, Феррол, Галісія, Іспанія - 20 листопада 1975, Мадрид, Іспанія) - військовий і політичний діяч Іспанії, диктатор у 1939- 1975, генералісимус.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
4 грудня 1892, Феррол, Галісія, Іспанія - 20 листопада 1975, Мадрид,Іспанія) - військовий і політичний діяч Іспанії, фактичний диктатор від 1939 до своєї смерті у 1975 році, генералісимус.

Також відомий під титулом Каудільо, ( Caudillo de España por la gracia de Dios, глава Іспанії милістю Божою). Прийшов до влади після перемоги антиреспубліканських сил в громадянській війні 1936-1939 років.

Народився 4 грудня 1892 року в місті Ферролі провінції Ла-Корунья автономної громади Галісії, однієї з основних військово-морських баз Іспанії.

Був сином офіцера Ніколаса Франко і Сальгадо з моранів. Матір, Маріяї дель Пілар Бахамонде і Пардо де Андраде з роду Педро Фернандеса де Кастро - сьомого графа Лемоса. Маррани - іспанські євреї сефароди, хрещені в католицтво в кінці XV століття.

Спочатку Франко збирався послідувати сімейній традиції і стати військовим моряком, але поразка Іспанії в Іспано-американській війні 1898 року привела до того, що кількість вакансій значно зменшилася, і замість цього Франко вирішив піти в Піхотну Академію. Його брат Рамон Франко став знаменитим авіатором.

Після закінчення Піхотної Академії в Толедо в 1910 році він провів два роки в тихому іспанському гарнізоні в своєму рідному місті Феррол, але при першій нагоді відправився служити в Марокко. Тільки служба в цьому новому іспанському африканському протектораті давала можливість отримати бойовий досвід і зробити військову кар'єру. На практиці це означало суворий досвід по виживанню в умовах жорстокої війни в пустелі.

Франко швидко заробив репутацію хорошого офіцера. Він провів в Марокко в цілому одинадцять років, служивши спочатку в Regulares Indígenas(тубільних регулярних військах), а потім в Іспанському іноземному легіоні. З 1912-го по 1916-ий і з 1920-го по 1926-ий роки він брав участь в битвах проти ріфських кабілів, пройшовши шлях від лейтенанта до генерала. Після поранення в 1916 у віці 23-х років він стає наймолодшим майором ( Comandante) в іспанській армії, а в 33-річному віці - наймолодшим генералом. У 1926 його призначають головнокомандуючим піхотною бригадою в Мадриді, а в 1928 - головою знов створеної Військової академії в Сарагосі.

У 1931 році в результаті майже безкровної революції монархія впала, влада перейшла до республіканських властей. Франко в цей час не втручався в політику, заявляючи про свою нейтральність. 15 квітня 1931 року Франко виступив перед слухачами військової академії в Сарагосі і заявив: "Отже, оскільки проголошена республіка і верховна влада знаходиться в руках тимчасового уряду, ми зобов'язані дотримуватися дисципліни і згуртувати свої ряди, з тим щоб зберегти мир і допомогти нації рушити по вірному шляху".

Протягом перших двох років республіки при владі були в основному ліві партії, що проводили непопулярні аграрні реформи. Крім того, були проведені антиклерикальні реформи, ліквідованийконкордат з Католицькою церквою 1851 року, католицизм як державна релігія скасований, будь-які виплати духовному стану припинені на дворічний період, орден єзуїтів знов заборонені, широко поширена система церковної освіти розформована, полегшена процедура розлучення, багато монастирів було зруйновано. Суспільство стрімко політизувалося і радикалізувалось. Страйки, замахи, що супроводжувалися бомбометанням, і кривава смута в селі, за яким стояло таємне анархістське товариство " Federación Anarquista Ibérica " (FAI)- "Іберійська федерація анархістів" (ІФА), що висувало гасла "вільного комунізму", привели до зміни уряду. У 1933 році до влади прийшли праві партії, що зупинили реформи. Після "двох червоних років" почалися "два чорні роки" республіки. В результаті в країні почали активно формуватися численні напіввійськові організації різних політичних відтінків, від анархістів і комуністів до націоналістичної "Іспанської фаланги". У 1934 році в Астурії спалахнуло анархістське шахтарське повстання, в придушенні якого брав участь Франко. Після цього генерал став головнокомандуючим в Марокко, але опісля декілька місяців повернувся до Мадрида, щоб прийняти пост голови Великого генерального штабу.

У лютому 1936 р. на виборах перемогли партії Народного Фронту, в який входили соціалісти, комуністи, анархісти і лівобуржуазні партії. Прихильники Народного Фронту відразу ж почали звільняти політичних ув'язнених з в'язниць, захоплювати землю, громити церкви і монастирі. Протягом декількох подальших місяців уряд все більш і більш лівів. Іспанія на той час знаходилася в дуже поганому економічному стані, з 11 мільйонів дорослих іспанців понад 8 мільйонів знаходилися за межею бідності, половина нації була безграмотна. Тому гасла лівих партій були вельми популярні.

1 травня 1936 роки Народний фронт відзначив військовим парадом. Над маршируючими колонами колисалося море червоних прапорів, розвівалися транспаранти із зображеннями Маркса, Леніна і Сталіна. Демонстранти співали Інтернаціонал. Той, хто наважувався викрикнути " ¡Viva España!", чув у відповідь тисячоголосе: " ¡Patria, no!", " ¡Viva la Rusia! ".

18 липня 1936 почалася Громадянська війна в Іспанії. У колишньому СРСР було прийнято вважати, що сигналом на початок повстання була передача по радіо кодової фрази "Над всією Іспанією безхмарне небо" (ісп. Sobre toda España el cielo está despejado ), проте іспанські джерела цього не підтверджують і тамтешнім історикам така фраза невідома. Військові підняли повстання в усіх великих містах, але в декількох, включно з Мадридом, воно було швидко придушене. В результаті наглої перемоги не вийшло. Обидві сторони почали масові розстріли своїх політичних супротивників, що опинилися на "неправильній стороні".

Спочатку лідером бунтівників був не Франко, а генерал Санхурхо, але відразу ж після початку повстання він загинув в авіакатастрофі. Оскільки жодна сторона не змогла отримати перемогу, почалося повільне накопичення сил. Республіканський уряд швидко радикалізувався, комуністи грали все помітнішу роль. Комуністична партія Іспанії зросла з 20 тис. чоловік в 1936 р. до 300 тис. чол. на початку 1937 року. Націоналісти еволюціонували у зворотний бік. В той час, як республіканці звернулися за військовою допомогою до СРСР, націоналістам допомога була наданаІталією і Німеччиною. НКВД і Комінтерн почали вербування людей в антифашистські інтернаціональні бригади, які згодом стали найбоєздатнішими частинами республіканців. Хоча в них билися люди різних політичних поглядів, але все таки комуністи в них грали головну роль. На стороні Франко теж билися добровольці з різних країн, не тільки з Італії і Німеччини, але і з Ірландії, а також російські емігранти.

Якщо пропаганда однієї сторони представляла цю війну як "боротьбу з силами фашизму і реакції", то з іншого боку це бачилося як "хрестовий похід проти червоних орд". Франко, на відміну від Муссоліні і Гітлера, був християнином-католиком, через що у відносинах між ними згодом і виникла тріщина.

В результаті трирічної громадянської війни перемогу здобули націоналісти. Ближче до кінця війни настало похолодання у відносинах як у республіканців з СРСР, так і у Франко з Німеччиною та Італією.

Інтербригади були розформовані і виведені з Іспанії приблизно за півроку до закінчення війни, так само як і велика частина радянських військових радників. Франко також запропонував німецькому легіону "Кондор" повернутися на батьківщину. У передчутті всіма очікуваної нової світової війни Франко вважав за найкраще залишатися нейтральним по відношенню до західних країн.

Італія з Німеччиною, в результаті, отримали не так вже багато дивідендів. Звичайно, вони позбулися загрози отримати комуністичну державу на Заході Європи, але Іспанія не увійшла в"країни Осі" і впродовж Другої світової війни залишалася здебільшого нейтральною (за винятком посилки Блакитної дивізії на Східний фронт). У випадку з війною проти СРСР Франко не витримав і піддався бажанню помсти, вирішивши відплатити Сталіну тією ж монетою, тобто, посилкою своїх військових боротися з комунізмом на його території. Гітлер у свій час збирався використовувати Блакитну дивізію проти Франко, з метою встановити слухняніший режим в Іспанії. Втім, все закінчилося обопільним стяганням військ до Піренеїв в кінці 1942 року. Після падіння режиму Муссоліні Франко відкликав Блакитну дивізію з Росії. В результаті, після війни франкістський режим не впав, хоча у свій час під впливом СРСР та США перебував у міжнародній ізоляції.

Слід зазначити, що Франко, незважаючи на тиск Гітлера, заплющив очі на те, що іспанські прикордонники за хабарі пропускали на територію Іспанії євреїв, що втікали з окупованих країн, і, більш того, відмовлявся прийняти антисемітське законодавство. З цієї причини історіографія сучасного Ізраїля відноситься до нього з симпатією, незважаючи на його співпрацю з Гітлером.

Після початку холодної війни вплив СРСР в ООН впав, і на початку 50-х рр. послідувала хвиля дипломатичних визнань Іспанії. Вже в ході війни Франко почав обмежувати вплив фашистської партії (Фаланги), а після війни партія в основному займалася соціальною роботою, перетворившись на щось подібне радянським профспілкам. Називатися партія стала Національним рухом. За його ініціативою було почато політику національного примирення, зведено пам'ятник загиблим республіканцям. Проте, репресії проти політичних супротивників (крім республіканців, до них належали сепаратисти з Каталонії і Країни Басків) тривали до його смерті.

З середини 50-х років почалося Іспанське економічне диво, що вивело Іспанію зі стану однієї з найбідніших країн Європи на рівень цілком розвиненої європейської країни. Досить тривалий час Іспанія займала друге місце у світі (після Японії) за темпами економічного розвитку. Багато міністрів, творці економічного дива, були членами католицького світського ордена Opus Dei. В кінці 60-х рр. почалися і політичні реформи, був прийнятий закон про пресу і дозволені страйки неполітичного характеру, розширено місцеве самоврядування, прийнято декілька конституційних законів, що розширили права громадян і що дозволили згодом мирний перехід до конституційної монархії. Весь цей час (з 1947) Іспанія вважалася монархією з вакантним місцем короля, в цей же час Франко ухвалив рішення, що королем після його смерті повинен стати принц Хуан Карлос, що і відбулося в 1975 році

Король Іспанії Хуан Карлос I завершив процес перетворення країни з авторитарної в демократичну.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Паращук

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Ф.Франко

# data[].attributes.attachment_link.description
4 грудня 1892, Феррол, Галісія, Іспанія - 20 листопада 1975, Мадрид,Іспанія) - військовий і політичний діяч Іспанії, фактичний диктатор від 1939 до своєї смерті у 1975 році, генералісимус. Також відомий під титулом Каудільо, ( Caudillo de España por la gracia de Dios, глава Іспанії милістю Божою).

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
4 грудня 1892 року в прибережному містечку Ферроль на березі Атлантичного океану народився Франциско Франко - майбутній диктатор, чия влада в Іспанії тривала 36 років.

1. При хрещенні хлопчику дали ім'я Франсіско Пауліно Ерменхільдо Теодуло Франко Баамонде.

За іспанської традиції, в імені з'єдналися батьківська і материнська лінія. Так, на честь бабусі і хрещеної матері він став Ерменхільдо, на честь діда по батькові - Франсиско, на честь Святого - Теодуло, оскільки хрестини припали на його день, і Пауліно - на честь хрещеного.

2. У Франка було дві сестри Пас і Пілар і два брати Ніколас і Рамон, який вперше серед іспанських льотчиків зміг зробити трансатлантичний переліт.

3. Майбутній генералісимус був нащадком сьомого графа Лемоса Педро Фернандеса де Кастро. Його сім'я тісно пов'язана з військовою службою на флоті, обидва його діда стали генерал-інтендант, і юний Франциско Франко хотів піти по їх стопах.

4. У 15 років молода людина влаштувався в піхотну академії у Толедо. Він був так худ і непоказний на вигляд, що в академії йому вирішили замінити довгу важку гвинтівку на легкий карабін, проте Франко гордо відмовився.

У 18 років Франко став лейтенантом, відправився в Марокко, де з "тубільними регулярними військами" неодноразово був нагороджений орденами, а вже в 22 роки старший лейтенант Франко став капітаном.

5. На полі бою Франциско вважали "заговорений". Протягом декількох років він жодного разу не був поранений, і тільки в 1916 році вперше отримав кулю в живіт. Але й тут удача виявилася на його боці. Незважаючи на серйозність рани і жаркий клімат, який сприяв поширенню інфекції, снаряд не зачепив життєво важливих органів і молода людина досить швидко одужав.

6. У 23 роки Франко Став "команданте", звання майора йому було присвоєно міністерством оборони, завдяки гарячим прохань марокканської адміністрації. У гарнізоні Ов'єдо майбутнього диктатора прозвали "маленьким майором", і щоранку біля готелю, де зупинився військовий, збиралися його шанувальники.

7. На народному святі "Ромеро" в Ов'єдо Франциско познайомився з 17-річною Марією дель Кармен Поло-і-Мартінес Вальдес.

Вона походила зі знатної родини Астурії, її предки заробили свої статки в Америці. Її дідом по батьківській лінії був відомий професор літератури, а мати - спадкоємиця одного з астурійських дворянських родів. Дівчину виховували ченці-салезіани, вона була строга, релігійна і зарозуміла. Франко намагався привернути її увагу любовними записками, які він підкидав кишені її пальто в кафе або заколював в стрічки капелюхів їхніх спільних знайомих.

8. Сім'я Марії була проти бідного офіцера, проте їх ставлення змінювалося, як змінювалося соціальне становище 24-річного військового. Те, що сам король Альфонсо XIII нагородив Франка званням підполковника, дав йому дозвіл на одруження, і погодився стати весільним батьком, справило на дворян велике враження. Весільна церемонія була настільки пишною, що в реальність що відбувається не вірила навіть наречена.

- Мені здавалося, що я бачу фантастичний сон ... або читаю прекрасний роман ... про себе самої, - згадувала весілля перша леді Іспанії.

Франко був сім'янином, сучасники нічого не знали про романи на стороні або про сварки з дружиною. У шлюбі народилася єдина дочка.

9. Незважаючи на сімейну ідилію, головним для Франциско Франко було управління державою, єдність Іспанії.

Він довгий час обходив політику стороною, але все ж вплутався в громадянську війну. 1 квітня 1939 року в 47 років він став фактичним правителем Іспанії. 4 серпня тисячу дев'ятсот тридцять дев'ять року Франко був оголошений довічним "верховним правителем Іспанії, відповідальним тільки перед Богом та історією".

Фото: AFP / Роберт Салліван "РГ" вибрала найважливіші та безкомпромісні рішення Фіделя Кастро

Фото: AP Опальні правителі, котрі намагалися повернутися у владу

Сальвадор Альєнде: 10 фактів з біографії легендарного президента Чилі Сальвадор Альєнде: 10 фактів з біографії легендарного президента Чилі

10. Експерти відводять Франциско Франко четверте місце серед диктаторів після Гітлера, Сталіна і Муссоліні.

Однак іспанець тримався осібно серед політиків. Сталіна, як і радянський комунізм, він ненавидів, але втягувати Іспанію у Другу світову війну тільки через своєї неприязні не поспішав. У 1 940 році відбулася 9-годинна зустріч Франциско Франко і Адольфа Гітлера. На ній фюрер умовляв каудильйо брати участь у війні або хоча б дозволити німецької армії пройти по території Іспанії до Гібралтару, а Франко лише озвучував список вимог: кілька сот тонн зерна для Іспанії, літаки і знаряддя, які будуть задіяні в операції по захопленню Гібралтару. Необхідні берегові гармати і зенітні гармати, важкі гармати і так далі. Своєю позицією Франко сильно дратував фашистів.

- Франко - це явно лякана ворона. Він дуже пнеться, коли випадок представляється йому сприятливим; але коли можливість вислизає, він знову стає боязким і боягузливим, - говорив про нього Геббельс.

- Політика генерала Франко протягом усієї війни залишалася виключно своєкорисливою та холоднокровною. Він думав тільки про Іспанію та іспанські інтереси, - зауважував пізніше Уїнстон Черчілль.

11. Незважаючи на неоднозначні методи управління, диктатор домігся головного: слабка, знекровлена ​​Іспанія змогла зберегти себе під час Другої світової війни. А з +1959 року і появи стабілізаційного плану почалося "Іспанське економічне диво".

Франко різко змінив склад уряду, включивши в міністерства технократів. Через п'ять років приріст промислового виробництва склав рівний 140 відсотків, що несподівано виводило Іспанію на перше місце, обігнавши Японію з 139 відсотками і США з 121 відсотком. Щорічно в Іспанії виробляли до 350000 автомобілів. На 75 відсотків більше випускали телевізорів, на 147 відсотків - холодильників, на 98 відсотків - пральних машин. Доходи людей зросли удвічі.

12. Саме першої леді Іспанії приписують ініціативи по жорсткій цензурі в літературі та мистецтві країни. Однак дена не змогла зломити волю чоловіка і перешкоджати коронації Хуана Карлоса де Бурбона.

Франциско Франко взяв його на виховання ще дитиною і більше 30 років готував його до королівської частці. 22 липня тисяча дев'ятсот шістьдесят-дев'ять року 37-річний Хуан Карлос I Став принца Астурійського.

13. У 1975 році Франко помер. Але й після смерті він не дає спокою іспанцям.

Так, в 2005 році року мавзолей диктатора в Долині Полеглих був підірваний баскської терористичної організацією ЕТА.

Жителі Іспанії неодноразово вимагали уряд перенести останки Франка на звичайне кладовище. За соціальним опитуванням 2013 року, більше половини іспанців виступають за перенесення могили державного діяча, а саму Долину Полеглих просять зробити меморіалом на згадку про загиблих в роки диктатури Франко.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Паращук

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.description
4 грудня 1892 року в прибережному містечку Ферроль на березі Атлантичного океану народився Франциско Франко - майбутній диктатор, чия влада в Іспанії тривала 36 років. 1. При хрещенні хлопчику дали ім'я Франсіско Пауліно Ерменхільдо Теодуло Франко Баамонде. За іспанської традиції, в імені з'єдналися батьківська і материнська лінія.

# data[].attributes.attachment_link.title
Франсіско Франко, Диктатори

# data[].attributes.attachment_link.description
Франсиско Франко Франциско Франко під час служби в Марокко. 1936 рік Франциско Франко займається розробкою військової...