# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Situasjonen er åpenbart ikke tilfredsstillende, men helsevesenet vegrer seg for å ta sitt ansvar.

Les også:

Kjendis-tyv tatt for 111 lovbrudd på seks måneder

Aften har 5. oktober et stort oppslag om "Oslos mest aktive" kriminelle; en 41 år gammel mann som skal stå bak 752 registrerte lovbrudd de siste 16 årene. Han blir ikke straffet fordi han er diagnostisert som psykotisk og følgelig ikke er strafferettslig tilregnelig. Han har visstnok såpass sykdomsinnsikt at han hver gang han pågripes av politiet påberoper seg sykdommen og krever å bli løslatt. Politiet tilkalles

Det kriminalitetsforebyggende råd (KRÅD) har gjennom flere år fokusert på problemgruppen psykisk syke som begår kriminalitet. Ofte kommer rusmisbruk også inn som et tilleggsproblem. Politiet over hele landet har sett hvordan psykiatriske pasienter, med store problemer, overlates til politiet når alle andre svikter. Noen begår kriminalitet, men mange må politiet ta hånd om fordi det ikke finnes noe tilgjengelig hjelpetilbud. Da må politiet tilkalles, de har jo "alltid åpent".
Forebygge kriminalitet
Psykisk syke personer begår av og til langt alvorligere handlinger enn den omtalte 41-åringen. Vi husker alle trippeldrapet i Tromsø, småbarnsmoren som ble knivstukket til døde, hjemme på sin egen trapp i Bodø, pirattaxidrapet i Trondheim, trikkedrapet i Oslo og drapet på politimannen i Mo i Rana. Listen kan gjøres mye lenger. Den frittalende politimester i Tromsø, Truls Fyhn, uttalte at det går flere "tikkende bomber" rundt bare i hans by uten at psykiatrien gjør noe. Alt tyder på at Norge fortsatt - etter så mye kriminalitet begått av psykiatriske pasienter - mangler en god nok samarbeidsmodell der psykiatri, sosialtjenester og politi kan møtes for å gjøre det som er mulig for å forebygge slike hendelser.
Tar ikke ansvar
Men til tross for at situasjonen åpenbart ikke er tilfredsstillende, vegrer helsevesenet å ta sitt ansvar. Da Regjeringen i 2009 laget sin handlingsplan for kriminalitetsforebygging, foreslo KRÅD at det burde tas med et tiltak for å gjøre noe med problemet som oppstår i skjæringspunktene mellom rus, kriminalitet og psykiatri. Justisdepartementet syntes det var fornuftig, men Helse- og omsorgsdepartementet sa nei. Handlingsplanen Gode krefter, 35 tiltak for kriminalitetsforebygging inneholder mye klokt og virkningsfullt. Men intet rettet spesielt mot å forebygge kriminalitet begått av psykisk syke.
Flere blir dømt
KRÅD foreslo å starte et forsøksprosjekt lik det Fredriksberg kommune i Danmark har gjort. Det kalles PSP (Politi - Socialforvaltning - Psykiatri). Samarbeidet ble etablert for å forebygge at personer som på grunn av misbruk, psykiske lidelser eller andre former for sosiale problemer befinner seg i en situasjon hvor de ikke får den støtte de har behov for. En dansk regjeringsrapport viste at det var en viss stigning i antallet lovovertredelser som psykisk syke ble dømt for. Målgruppen for PSP er personer som med jevne mellomrom figurerer i politiets døgnrapporter. I tillegg hører de ikke klart inn under noen av de tre samarbeidende etatene og kan derfor lett falle mellom tre stoler.
Sosial utstøtelse
Noen av disse personene er ved sin oppførsel nektet adgang til kommunale kontorer, behandlingsinstitusjoner og boligtilbud. En dansk undersøkelse viste at en enkel, systematisk utspørring ville gjøre det mulig å identifisere langt flere med psykiske problemer blant dem politiet kom i kontakt med. PSP-samarbeidet har som mål å finne handlingsmuligheter for å forebygge sosial utstøtelse av mennesker med psykiske lidelser og/eller sosiale problemer og forebygge at de begår kriminalitet. Erfaringene fra PSP-samarbeidet gir grunn til optimisme. Da er det mer enn merkelig at norske helsemyndigheter vegrer seg mot å delta i tilsvarende forsøk i Norge. Det vil være til beste for alle, også for den som er syk. Og, illustrerende nok, KRÅDs lokaler i Oslo sentrum har minst to ganger vært besøkt av den i Aften omtalte 41-åringen, med skader på inngangsdører og tap av verdigjenstander som resultat.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Odd Einar Dørum - Leder Av Det Kriminalpolitiske Råd

# data[].attributes.attachment_link.description
Situasjonen er åpenbart ikke tilfredsstillende, men helsevesenet vegrer seg for å ta sitt ansvar. Les også: Kjendis-tyv tatt for 111 lovbrudd på seks måneder Aften har 5. oktober et stort oppslag om "Oslos mest aktive" kriminelle; en 41 år gammel mann som skal stå bak 752 registrerte lovbrudd de siste 16 årene.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Informasjon om skattekriminalitet og arbeidere som får betalt under minstelønn gjør at de fleste av oss vil velge hvitt arbeid i stedet, viser en fersk undersøkelse fra Skatteetaten.

Ifølge undersøkelsen eksisterer det et stort udekket behov for informasjon hos forbrukere som ønsker å unngå svart arbeid.

Undersøkelsen ble lagt frem tirsdag kveld under en debatt om svart økonomi og arbeidsmarkedskriminalitet i forbindelse med Arendalsuka.

Hensikten var å undersøke hvorvidt befolkningens valg av leverandør påvirkes av ulik informasjon om tilbyder.

Les også: VG mener: Kjemp mot svart arbeid
Deltakerne ble bedt om å se for seg følgende scenario:

"Du har fått tilbud fra to bedrifter på maling av huset ditt, A og B. Begge er momsregistrert (registrert for merverdiavgift). A gjør jobben for 50 000 kroner, som er 5000 kroner billigere enn B. Utover prisforskjellen er tilbudene, kvaliteten og referanser identiske mellom A og B. Hvem velger du - A eller B?".

Så lenge det kun er prisen som skiller A og B, velger 84 prosent A, åtte prosent B, mens åtte prosent sier de ikke vet.

Et representativt utvalg på 1000 mennesker har deltatt i undersøkelsen som ble gjennomført av Opinion.

Skattekriminalitet og sosial dumping størst effekt

Resultatene viser at informasjon om mulig skattekriminalitet og at arbeidere får utbetalt under minstelønn, har størst avskrekkende effekt.

Åtte av ti sier de vil velge den dyreste håndverkeren hvis de visste at den billigste tilbyderen var under etterforskning for skattekriminalitet. Kun syv prosent sier de fortsatt ville ha valgt A, mens ni prosent sier de ikke vet hva de ville ha valgt.

Åtte av ti sier de ville valgt den dyreste om de visste at den billigste betalte sine ansatte mindre enn minstelønn. Ni prosent ville ha valgt den billigste, mens åtte prosent ikke vet hva de ville ha valgt.

Syv av ti sier de vil velge den dyreste håndverkeren hvis de visste at den billigste tilbyderen har ubetalt restskatt eller ikke har levert inn lovpålagt momsoppgave de siste årene.

- Forbrukeren får ikke god nok informasjon

Skattedirektør Hans Christian Holte er svært fornøyd med resultatene.

- Jeg er positivt overrasket over så tydelige tall. Undersøkelsen viser at folk generelt vil ta hensyn til informasjon om blant annet skattemessige forhold når de velger mellom ulike bedrifter og leverandører, og at de ikke ønsker å støtte svart økonomi.

- Det er veldig tydelig uansett hva vi spør om i undersøkelsen - enten det er informasjon om sosial dumping eller skattekriminalitet, som er indikasjoner på svart økonomi, at forbrukerne ikke ønsker svart økonomi og sosial dumping.
- Svært mange nordmenn sier de bruker svart arbeid, men holdningene tilsier noe annet?

- Det er klart at det blir litt spekulativt og usikkert å si hvor sterke føringer disse holdningene legger på hva folk faktisk vil gjøre. Mange oppgir i dag at de bruker svart arbeid selv om de har negative holdninger til det. Dessverre er det også mange som handler svart uten å vite det, eller at de er litt usikre.

Holte mener resultatene viser at bedre informasjon til forbrukerne er viktig.

- Jeg tror vi skal være ærlig å erkjenne at vi i dag ikke kan gi forbrukere god nok informasjon om de forholdene vi har sett på her. Som skattedirektør blir min jobb å se på hvordan vi skal styrke den informasjonen i markedet når folk skal velge ulike tjenester. Vi har en del informasjon ute, blant annet på nettsiden "Handlehvitt" der vi blant annet har en firmasjekk, men det er ikke god nok informasjon til å gi forbrukere gode nok svar på akkurat dette.

- Hva vil dere konkret gjøre for å forbedre informasjonen?

- Jo mer informasjon vi gir og gjør tilgjengelig for forbrukerne, desto mer gir vi seriøse aktører som har alt på stell og oppfyller sine forpliktelser overfor storsamfunnet et konkurransefortrinn og folk muligheten til å handle hvitt.

- I dag ligger det mye informasjon ute i ulike offentlige institusjoner, men det finnes ingen god samlet oversikt for forbrukeren. Derfor ønsker vi nå på nett å lage en felles plattform for å sammenstille offentlig data om bedrifter som tilbyr tjenester. Vi vil ha et tettere samarbeid med blant annet Arbeidstilsynet, og vi vil videreutvikle firmasjekken som ligger på Handlehvitt.no.

- I Skatteetaten har vi sterke bestemmelser om taushetsplikt, og vi må ivareta sikkerheten til skatteyterne. Det som er tanken her er at de bedriftene som mener de kan tjene på å vise at de er hvite, vil kunne få gi oss fullmakt til å gi ut en del informasjon om dem som viser at de er seriøse og som kan styrke hvitt arbeid.

I Fafo-rapporten "Privatmarkedet i byggenæringen: Usynlig arbeidsmarked i de tusen hjem", kommer det fram at bedriftseiere mener andelen svart arbeid øker dramatisk. I undersøkelsen deltok 1099 medlemsbedriftet i Byggenæringens Landsforening (BNL) og 414 medlemsbedriftet i Norsk Teknologi.

Resultatene viser at en av av tre bedriftsledere mener det har blitt mer svart arbeid i deres bransje de siste fem årene, spesielt i maler- og byggetapetseringsbedrifter, hvor 60 prosent mener det har blitt mer svart arbeid.

- Hvor alvorlig er svart økonomi den norske byggenæringen?

I november i fjor holdt VG, Mittanbud.no og Mesterfarge debatt om svart arbeid. I panelet var blant annet arbeidsminister Robert Eriksson (Frp) og administrerende direktør i Oslo Håndverks- og Industriforening, Øyvind Utne. Debatten kan du se HER.

BNL: Underygger det vi mener

- Svart arbeid er en av de virkelig store utfordringene vi står overfor. Jeg vil si at den er veldig alvorlig av mange grunner. For det første skaper den en urettferdig og skjev konkurransesituasjon som gjør at seriøse aktører sliter med å konkurrere. Det er veldig alvorlig for hele bransjen. For det andre er det alvorlig i den grad det er sosial dumping og manglende rettigheter til de arbeidstakerne som jobber svart.

- For det tredje er det alvorlig med hensyn til hele legitimiteten til skattesystemet og velferdsstaten at man har et stort innslag av svart økonomi.

Admninistrerende direktør Jon Sandnes i Byggenæringens Landsforening (BNL) støtter skattedirektøren i at bedre informasjon er nøkkelen til å redusere svart arbeid.

- Det er svært positivt å se at bedre informasjon gir endrede holdninger, og det underbygger det vi mener, nemlig at mer transparens og informasjon med stor sannsynlighet vil gjøre at folk velger annerledes, sier Sandnes.

BNL er en nærings- og arbeidsgiverpolitisk organisasjon for bedrifter i byggenæringen og sysselsetter nesten 70.000 ansatte.

Sandnes mener det er viktig å ta en diskusjon om forbrukernes tilgang til informasjon om straffbare forhold, for at de skal kunne velge bort useriøse aktører.

- Vi vet at det i ulike registre ligger informasjon som kunne ha kommet forbrukeren til nytte, men i dag hindrer lovverket at denne er tilgjengelig for folk. Hva slags informasjon som bør legges ut er noe ekspertene må vurdere, men det ville blant annet være fint om man kunne få en oversikt over blant annet konkursryttere. En del forbrukere velger useriøse leverandører fordi man ikke finner informasjon.

# data[].attributes.attachment_link.title
Bedre informasjon vil hindre svart arbeid

# data[].attributes.attachment_link.description
Informasjon om skattekriminalitet og arbeidere som får betalt under minstelønn gjør at de fleste av oss vil velge hvitt arbeid i stedet, viser en fersk undersøkelse fra Skatteetaten. Ifølge undersøkelsen eksisterer det et stort udekket behov for informasjon hos forbrukere som ønsker å unngå svart arbeid.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lenge ville ingen stille de kritiske spørsmålene, men nå er det gjort. Svarene som foreligger er ubehagelige. De synliggjør en kulturell uvilje mot å erkjenne at kvinner forgriper seg seksuelt, og at menn utsettes for seksuelle overgrep av kvinner og menn.

Slike overgrep har trygge vilkår i det norske dagliglivet, for de er belagt med tabu. Skal de utsatte få hjelp må tausheten brytes. Det er ingen grunn til å forlenge ventetiden.

Kvinners overgrep

Masteroppgaven til kriminolog Tone Bremnes rister i grunnmuren til de stereotype ideene om kvinner - og særlig mødre - som grunnleggende gode og omsorgsfulle. Kvinners seksuelle overgrep er ikke "milde" og "ufarlige", slik flere synes å tro, skriver Bremnes, og gir plass til beretningene fra tolv kvinner og menn som har vært utsatt for seksuelle overgrep fra kvinner i barndommen.

Flere har vært nødt til å suge på brystvortene og slikke mødrene sine i underlivet fra to års alder og oppover. "Olav" måtte ligge med moren til han ble fysisk sterk nok til å holde henne unna. "Cecilie" ble voldtatt av moren med skaftet på en trehammer da hun var syv. Moren til "Aina" bandt armene hennes til dørkarmen og slikket henne i skrittet.

Stereotypier om kjønn

I lys av slike beretninger blir det både nødvendig og mulig å ta et oppgjør med fastlåste ideer om kjønn og seksuelle overgrep. "Sannhetene" om kvinner og menn har lenge luktet mugg.

"I tilfeller med kvinnelige overgripere er det fortsatt en ideologi om at mannen er en seksuell initiativtager som burde "anse seg heldig""

Det må da være åpenbart for enhver som løfter blikket at det er enorme forskjeller innad i gruppen kvinner - og innad i gruppen menn, og at det følgelig blir misvisende å tviholde på en forestilling om at overgrepsutsatte alltid er kvinner, mens det er menn som forvalter overgrepsrollene. Likevel står slike stereotype forestillinger om hvordan kvinner og menn er stadig i veien for en mer nyansert håndtering av overgrepstematikk.

Mannlighet

Forsker Torbjørn Herlof Andersen, som disputerte i desember 2009 med sin doktoravhandling om menn som er utsatt for seksuelle overgrep av menn, beskriver det tradisjonelle synet på mannlighet som et strukturelt overgrep. Menns overgrepserfaringer kolliderer med etablerte forestillinger om mannlighet. Disse er med på å hindre at seksuelt misbruk blir avdekket - og gjør det nesten umulig for overgrepsutsatte menn å søke hjelp, skriver han.

En av mytene overgrepsutsatte menn møter er at en selv blir overgriper av slike erfaringer. Det er interessant at denne myten kun blir påført menn, og ikke overgrepsutsatte kvinner, påpeker forskeren.

I tilfeller med kvinnelige overgripere er det fortsatt en ideologi om at mannen er en seksuell initiativtager som burde "anse seg heldig". Andersen oppfordrer til å forstå overgrepsutsatthet som en menneskelig erfaring.

Mange utsatte menn

Endre Førland, leder for Senter for seksuelt misbrukte menn, viser til et tankevekkende misforhold. På den ene siden står de daglige rapportene i mediene om de som er tatt for oppbevaring av overgrepsmateriale eller misbruk av barn - ofte gutter. På den andre siden blinker spørsmålet: Hvor blir det egentlig av alle guttene det indirekte refereres til i disse sakene?

I løpet av noen år blir de voksne menn, som må forholde seg til sin overgrepshistorikk resten av livet. Det er mange som sliter, og de omgir oss på alle kanter. Likevel finnes det nærmest ingen bevissthet om overgrepsutsatte menn i samfunnet.

Fravær av tiltak

Voldtatte kvinner møter i det minste et informert helsepersonell. Apparatet står klart med et utviklet behandlingstilbud. Litteratur om fenomenet er tilgjengelig på alle bibliotek. Forskning på området har pågått i en årrekke, og sist, men ikke minst - det venter trøst og forståelse.

Menn i samme situasjon møter først og fremst en vegg av kulturell uvilje mot å erkjenne at fenomenet i det hele tatt eksisterer - eller er verdig oppmerksomhet. Menn (og kvinner) som er utsatt for overgrep av kvinner risikerer til alt overmål å bli uthengt og latterliggjort offentlig, særlig om overgrepet skjedde i voksen alder. Det er også et poeng at kvinnelige overgripere hverken får sanksjoner eller behandling så lenge det norske tankesettet utelater deres eksistens.

Det må endringer til, og alle kan bidra i det viktigste tiltaket: Oppgjøret med egne fordommer om kjønn og seksuelle overgrep.

God start i Norge

Noen få har over mange år gjort en ypperlig innsats for å hjelpe overgrepsutsatte menn på ulike måter. Generelt er tiltak og forskning på området i startfasen i Norge, men det har vært en lovende begynnelse.

I slutten av 2008 ble menn som offer for vold og seksuelle overgrep beskrevet i stortingsmelding nr. 8 fra Barne- og likestillingsdepartementet. Kirkens Ressurssenter mot vold og seksuelle overgrep avholdt en internasjonal konferanse om menn og seksuelle overgrep i starten av 2009.

Et samarbeid mellom Forandringsfabrikken, Senter for seksuelt misbrukte menn og Redd Barna, muliggjorde prosjektet der 20 overgrepsutsatte menn fra 16 til 40 år laget informasjonsheftet "Gradert Info", om menn og seksuelle overgrep. Seks menn sto frem med navn og ansikt da heftet ble lansert i 2009.

Nytt nettsted

I "Gradert Info" videreformidler overgrepsutsatte menn sine egne tanker og forslag, til bruk for fagpersoner og andre. De etterlyser blant annet synliggjøring av mannlige overgrepsutsatte for å bryte tabu, og for å få ut nødvendig informasjon til mediene, folk flest og andre utsatte. I lys av dette har Barne- og likestillingsdepartementet gitt midler til å starte et nettsted om menn og seksuelle overgrep. Nettsiden er for tiden under utvikling, og det sitter overgrepsutsatte menn i redaksjonen.

Mitt eget mastergradsprosjekt - om menn som har opplevd seksuelle overgrep fra kvinner og/eller menn - er igangsatt med punktene fra "Gradert Info" som en målsetting. I prosjektet ser jeg nærmere på hva det innebærer for menn når deres livserfaringer bryter med kulturelle forestillinger om mannlighet. Overgrepsutsatte menn deltar i intervjuer frem til sommeren 2010. Responsen så langt viser at seksuelle overgrep fra kvinner og menn er et omfattende problem som berører mange.

Synliggjøring

"Jeg står frem av to grunner", skriver en mann i Gradert Info.

"Fortsatt går jeg litt og gjemmer meg, det skal jeg ikke mer. Den andre grunnen er at mediene og resten av samfunnet ikke vil snakke om dette. Det skal og forandres nå."

Ja, det skal det.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lenge ville ingen stille de kritiske spørsmålene, men nå er det gjort. Svarene som foreligger er ubehagelige. De synliggjør en kulturell uvilje mot å erkjenne at kvinner forgriper seg seksuelt, og at menn utsettes for seksuelle overgrep av kvinner og menn. Slike overgrep har trygge vilkår i det norske dagliglivet, for de er belagt med tabu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mange har lurt på hvorfor jeg har valgt å stå fram med min historie om voldtekt. For meg var 22. juli 2011 et vendepunkt. Da jeg leste om hvordan ungdommene på Utøya hadde spilt døde for å skjule seg for gjerningsmannen, kom min egen fortelling tilbake. Redselen. Dødsangsten. Hvordan jeg selv oppgav all motstand, for å redde mitt eget liv.

På forhånd tenkte jeg at dersom et eneste offer kan føle seg litt bedre eller sterkere av at jeg står frem, er det verdt det. Og mailboksen har glødet, med støtte og sterke historier fra andre ofre. Det varmer. Men nå er tiden inne for å ta debatten. Hva får folk til å voldta? Og hvilke holdningsendringer kan være med å forhindre det i fremtiden?

Det er forskjell på forklare hvorfor gjerningsmannen gjorde det han gjorde, og unnskylde han. Jeg har alltid lurt på hvorfor asylsøkeren fra Togo voldtok meg. Var det hevn på samfunnet? Fordi han ikke fikk asyl eller oppfølging? Kulturelle verdier? Kvinnesyn? Eller handlet det rett og slett om at mannen var psykotisk? Spørsmålene spinner rundt i hodet mitt hver gang debatter om voldtektsmenn kommer opp.

Det er forskjell på voldtekter. De aller fleste voldtekter i Norge begås av vanlige mennesker som kjenner hverandre, i hjemmet, på nachspiel eller på institusjoner. I det siste har det imidlertid vært fokus på overfallsvoldtekter. Sannsynligvis er det ikke én enkel grunn til hvorfor en person overfallsvoldtar. Men hvis vi går dypere i bakgrunnen deres, vil vi ofte se noen fellestrekk. Mange er asylsøkere, de fleste er enslige menn i 20-årene, mange har ikke lovlig opphold i Norge.

Jeg husker rettsaken. Blikket hans. Måten han snakket på. Hvor lite medfølelse han viste ofrene. Hvordan han skygget unna. Men historien han fortalte om å være asylsøker gjorde sterkt inntrykk på meg. Hvordan han ble behandlet på mottaket og hvor lite oppfølging han fikk. Jeg gikk fra å føle hat og frustrasjon til å leve meg inn i hverdagen som asylsøker. Hvordan ble han behandlet på mottaket? Ikke misforstå, de aller færreste asylsøkere voldtar, selv om de blir behandlet dårlig. Men jeg ble mer opptatt av god og riktig oppfølging.

Men hva er egentlig gode og effektive tiltak? FRP vil straffe asylsøkere kollektivt. Som sosialdemokrat mener jeg imidlertid at dette er mer komplisert - siden det finnes mange typer voldtekter og ulike gjerningsmenn. Holdningskampanjer kan ofte virke naive. Men voldtekt handler alltid om forakt for kvinner, for vår frihet og selvstendighet. Alle tiltak må ta utgangspunkt i det.

Skolen er den viktigste areaen. Holdningskampanjer for rettferdighet og likhet må få en mye viktigere plass, og gjennomsyrer alle deler av pensum fra lave klassetrinn. Alle tilløp til skjellsord og trakassering må slås ned i starten. Det er ikke greit å kalle jenter for horer, det er ikke greit å beføle eller tafse på rumpa. Jeg har selv opplevd å bli kalt "kæbe" eller "hore" på åpen gate og at jeg fortjente å bli voldtatt fordi jeg flyttet hjemmefra i ung alder. Sånn kan vi ikke ha det i ett land som Norge!

Spesielt viktig er dette for ungdom som er oppvokst i hjem preget av æreskultur. Noen tiltak bør rettes mot asylsøkere som akkurat har kommet til Norge, andre for ungdom med minoritetsbakgrunn som vokster opp her. Vi kan lære av tiltak som det svenske Sharaf hjälter og Sharaf hjältinnor for jenter. Dette er prosjekter som gjennom dialog og trening skal gjøre gutter og jenter bedre rustet til å møte en moderne, likestilt verden. Gjennom fem steg kan man selv bli en "Sharaf helt", og lære andre et positivt kvinnesyn. Noe slikt burde være mulig i Norge også!

Jeg håper at voldtektsproblematikken har kommet litt nærmere ved at jeg fortalte min historie. At voldtektsofre ikke bare er et tall i en statistikk. Kanskje er det viktigste som kommer ut av dette at skammen for ofrene blir litt mindre, og åpenheten litt større. Da vil vi bli bedre rustet til å bekjempe voldtekt. Det er aldri offerets skyld!

Internasjonalen Arne Strand Radikale Røster Redaksjonens utvalgte innlegg Perspektiv Publisert på Dagsavisens debattsider samme dag. Blåmandag Grønn hverdag Publisert i Dagsavisens papirutgave samme dag. Ille til mote Anders Heger Diskuter nå Hege Ulstein Espen S. H. Rusdal Ivar A. Iversen Utvalgte innlegg Reidar Sollie Halvor Finess Tretvoll Henvisning 1 Henvisning 2 Cancun Til Dagsavisen.no Refleks Selvbilder Global Voldtekt Dagens leder

# data[].attributes.attachment_link.description
Mange har lurt på hvorfor jeg har valgt å stå fram med min historie om voldtekt. For meg var 22. juli 2011 et vendepunkt. Da jeg leste om hvordan ungdommene på Utøya hadde spilt døde for å skjule seg for gjerningsmannen, kom min egen fortelling tilbake. Redselen. Dødsangsten.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Amnesty International har siden 2008 etterlyst en handlingsplan mot voldtekt. Nå har flere departementer tatt initiativ for å påbegynne dette arbeidet.

Tirsdag 6. mars arrangeres et oppstartseminar for arbeidet med handlingsplanen, der flere etater, organisasjoner og personer er invitert til å komme med synspunkter og erfaringer som kan legges til grunn for det videre arbeidet med handlingsplanen.

Amnesty International vil legge fram sine 23 tiltaksforslag, som spenner fra forebyggende arbeid til oppfølging av ofre.

Les brevet til justisminister Grete Faremo her.

- Norske myndigheter er forpliktet gjennom internasjonal lov til å forebygge, etterforske og straffe alle former for kjønnsbasert vold, og til å sikre offer for overgrep kompensasjon, sier generalsekretær i Amnesty International i Norge, John Peder Egenæs.

Internasjonal forpliktelse

Voldtektsbestemmelsen i straffeloven er i dag ikke i overensstemmelse med internasjonale menneskerettighetsstandarder, mener Amnesty. Straffelovens voldtektsbestemmelse har fortsatt vold eller truende atferd som sitt definerende element.

Europarådets Konvensjon for å forebygge og bekjempe vold mot kvinner og i nære relasjoner, vektlegger krenkelsen av en persons seksuelle selvbestemmelse og personlighet integritet, og har mangelen på oppriktig samtykke som det definerende element. Norge har signert konvensjonen, og plikter dermed å bringe lovverket i overensstemmelse med den standarden som fremkommer der.

Fordommer og troverdighet

Mangler i lovverk, prosedyrer og praksisfører til at voldtektsutsatte kvinner sjelden får oppreisning i rettssystemet. Amnestys rapport Case Closed: Rape and Human Rights in the Nordic Countries viser at mangelfull politietterforskning er en viktig årsak til henleggelser av voldtektssaker.

Rapporten viser videre at fordommer om kvinners seksualitet svekker kvinners troverdighet i rettssystemet, mens tilsvarende forestillinger om menns seksualitet tvert i mot styrker mannens troverdighet.

- Det høye antall henleggelser på hvert eneste trinn i rettprosessen er ikke bare et uttrykk for en omfattende kjønnsbasert diskriminering av kvinner i Norden, men også et alvorlig angrep på kvinners rett til rettslig beskyttelse og likhet for loven på linje med menn, sier generalsekretær John Peder Egenæs.

Varierende oppfølgingstilbud
Voldtekt og seksuelle overgrep for alvorlige fysiske, psykiske og sosiale konsekvenser for den som er utsatt. Nasjonalt kompetansesenter for legevaktmedisin la i 2009 fram en evaluering av overgrepsmottakene i Norge som viser store variasjoner i kompetanse og praksis ved mottakene. I følge rapporten har kun 48% av mottakene tilbud om medisinsk oppfølging, mens bare 35% har tilbud om psykososial oppfølging. Et helhetlig og likeverdig tilbud til voldtektsutsatte er helt avgjørende for å begrense langsiktige skadevirkninger etter overgrep.

Mangler kunnskap

Det i dag en utpreget mangel på forskningsbasert kunnskap og kompetanse om voldtekt i Norge, og det har aldri blitt foretatt noen nasjonal omfangsundersøkelse om voldtekt.

- Dette bidrar til å usynliggjøre problemet, og fører til at voldtekt fortsatt blir betraktet som et individuelt problem som rammer den enkelte kvinnen, fremfor et kollektivt anliggende som berører samfunnet som helhet, sier John Peder Egenæs.

Voldtektsutvalget anslår at det hvert år blir begått mellom 8.000 og 16.000 voldtekter og voldtektsforsøk. Dette understreker ikke bare behovet for økt kunnskap, men også at voldtekt berører mange. Hvert år bruker norske myndigheter flere millioner kroner på anti-røykekampanjer. I form og omfang står disse som et eksempel i forhold til hvordan man effektivt kan jobbe mot voldtekt. Informasjonskampanjer om voldtekt, samt holdningsskapende arbeid blant barn og unge bør iverksettes. Kampanjene bør rette fokus på utsatthet og de omfattende skadevirkningene etter seksuelle overgrep.

Mer enn ord på papiret

En helhetlig og helhjertet innsats mot voldtekt forutsetter tydelig forankring av oppfølgingsansvar, klare tidsfrister, offentlige tilgjengelige rapporteringsmekanismer, og ikke minst, det må avsettes betydelige midler til gjennomføring.

Hvis ikke disse rammebetingelsene er på plass vil den kommende handlingsplanen mot voldtekt vanskelig kunne bli annet enn ord på papir.

# data[].attributes.attachment_link.description
Amnesty International har siden 2008 etterlyst en handlingsplan mot voldtekt. Nå har flere departementer tatt initiativ for å påbegynne dette arbeidet. Tirsdag 6. mars arrangeres et oppstartseminar for arbeidet med handlingsplanen, der flere etater, organisasjoner og personer er invitert til å komme med synspunkter og erfaringer som kan legges til grunn for det videre arbeidet med handlingsplanen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I 2016 ble det anmeldt 64,5 lovbrudd per 1 000 innbyggere. Som det fremgår av figur 1, registreres det langt færre eiendomstyveri enn tidligere, og i 2016 representerte de 20,2 eiendomstyveriene per 1 000 innbyggere en halvering av nivået fra 2003. De siste to årene har det dessuten vært en betydelig nedgang i anmeldte rusmiddellovbrudd, noe som også har bidratt til at anmeldte lovbrudd i 2016 er på det laveste nivået som er registrert med denne typen statistikk.

Kraftig nedgang i anmeldte eiendomstyveri

Politi og påtalemyndigheten registrerte drøyt 105 100 anmeldelser av eiendomstyveri i 2016. Av disse utgjorde de 69 200 registrerte tyveriene to tredeler, mens de 17 200 grove tyveriene tilsvarte en andel på 16,5 prosent. I 2016 ble det også anmeldt nesten 13 600 tilfeller av mindre tyveri.

Det ble anmeldt 7 900 tyverier og mer enn 2 100 grove tyverier fra - i tillegg til nesten 4 500 brukstyverier av - bil og annet motorkjøretøy i 2016. Antallet slike tyverier fra og av motorkjøretøy i 2016 utgjør en nedgang fra året før på 16 prosent. Det ble også registrert 14 800 tyverier (inkl. grove tyverier) fra bolig og fritidsbolig. Som det fremgår av figur 2 og 3, forlenges dermed de nedadgående trendene disse typene tyverier har hatt over tid, og antallet slike tyverier er nå henholdsvis 39 200 og 10 000 mindre enn i 2003.

Nedgangen i tyverier av og fra motorkjøretøy - samt tyverier fra bolig og fritidsbolig - tilsvarer dermed nær 60 prosent av den samlede nedgangen på 85 100 eiendomstyverier siden 2003.

Bedre statistikk over tyverier fra 2016

Fra og med 2016 har politiets nye kodeverk for lovbrudd åpnet for at SSB kan klassifisere tyveri etter flere nye typer, som blant annet gjør det mulig å beskrive typer tyveri fra person på en bedre måte enn før. I 2016 ble for eksempel nesten hvert tredje av de til sammen nesten 31 000 tyveriene fra person (inkl. grove tyverier) begått i et salgslokale, mens nær én av fem skjedde på et kollektivtransportmiddel. I tillegg skjedde i underkant av 17 prosent av slike tyverier i en gate, park eller i et annet friområde.

Etter innføringen av ny straffelov ser det for mange typer tyverier imidlertid ut til å ha skjedd en delvis omfordeling fra grovt til "vanlig" tyveri. Dette gjelder særlig tyveri fra person, som i 2016 hadde en vesentlig mindre andel grove tyverier enn i de fleste foregående år. Dette kan blant annet ha sammenheng med at bestemmelsen om grovt tyveri i straffeloven 2005 ikke har videreført momentet om at det skal legges særlig vekt på hvorvidt tyveriet har skjedd "fra person på offentlig sted". Se også tekstboks og artikkel om De nye kriminalstatistikkene.

Én av fire eiendomstyverier skjedde i Oslo

Over 90 prosent av alle anmeldte eiendomstyverier i 2016 ble oppgitt å ha skjedd i Norge, mens drøyt 8 100 ble registrert med et gjerningssted i utlandet. Av de til sammen 97 000 eiendomstyveriene med et gjerningssted i Norge skjedde 26 000 - drøyt en fjerdedel - i Oslo. Tar vi høyde for befolkningssammensetningen, er Oslo fremdeles det fylket med klart flest anmeldte eiendomstyverier: 39,5 per 1 000 innbyggere. Vest-Agder (23,6) og Rogaland (20,2) ble registrert med nest og tredje størst omfang av slike tyverier. På den annen side var det lavest nivå av eiendomstyveri begått i Sogn og Fjordane: 5,3 per 1 000 innbyggere.

Mer enn 21 000 bedragerier

I 2016 ble det også anmeldt drøyt 31 000 lovbrudd i det som etter ny klassifisering inngår i lovbruddsgruppen annet vinningslovbrudd. Av disse økonomiske lovbruddene var nesten 21 400 - eller nesten syv av ti - bedragerilovbrudd, mens drøyt 7 prosent var anmeldte tilfeller av heleri. Politiet og tollvesenet registrerte dessuten nesten 2 000 anmeldelser av brudd på tolloven.

Hvert sjette voldslovbrudd var mishandling i nære relasjoner

Etter SSBs nye standard ble det i 2016 anmeldt nærmere 35 000 tilfeller av vold og mishandling. Av disse var det nesten 20 000 anmeldte voldslovbrudd - som i all hovedsak dreier seg om fysisk vold. De 12 300 registrerte kroppskrenkelsene representerte en økning på nesten 5 prosent fra 2015, mens de 2 200 anmeldelsene av den mer alvorlige voldstypen kroppsskade var noen færre enn året før. I 2016 ble det registrert 27 drap.

I 2016 førte de nesten 3 450 registrerte tilfellene av mishandling i nære relasjoner til at trenden med en årlig økning i slike voldsanmeldelser ble forlenget. Dette er 3,5 prosent flere enn året før, og i 2016 dreide dermed hvert sjette anmeldte voldslovbrudd seg om mishandling i nære relasjoner. Samlet sett bidro økningen i anmeldte kroppskrenkelser og mishandling i nære relasjoner til at det ble registrert 4 prosent flere voldslovbrudd i 2016 enn året før.

Det ble også anmeldt 8 600 trusler, hvorav 328 er registrert som grove trusler, i 2016. I tillegg ble det anmeldt 4 650 tilfeller av hensynsløs adferd og personforfølgelse og 810 ran (inkl. grove ran).

Noe lavere voldsnivå siste tre år

Tar vi høyde for befolkningsutviklingen i Norge, har nivået av anmeldt vold og mishandling holdt seg på et stabilt nivå gjennom store deler av 2000-tallet. Som det fremgår av figur 6, har imidlertid antall innbyggere relativt sett økt noe mer siden 2014 enn antallet anmeldte vold- og mishandlingslovbrudd. I 2016 var det 6,7 anmeldelser per 1 000 innbyggere, noe som gjør at det registrerte voldsnivået de siste tre årene har holdt seg noe lavere enn i perioden 2003-2013.

Høyest nivå i Oslo og Finnmark

Som det fremgår av figur 7, hadde Oslo og Finnmark det høyeste nivået av vold og mishandling i 2016 - som i alle tidligere år. Tar vi høyde for befolkningssammensetningen, var det 10,7 tilfeller av vold og mishandling per 1 000 innbyggere i hovedstaden, mens tilsvarende tall i Finnmark er 9,5. Sogn og Fjordane var fylket med minst omfang - med 4,4 vold- og mishandlingslovbrudd per 1 000 innbyggere.

Når vi fordeler anmeldelsene av vold og mishandling etter gjerningskommunenes befolkningsmengde og sentralitet, er det imidlertid slik at omfanget av denne typen lovbrudd generelt sett øker med antall bosatte i kommunen og grad av sentralitet. Utfra den firedelte sentralitetsinndelingen var det i 2016 for eksempel 5,0 anmeldte volds- og mishandlingslovbrudd per 1 000 innbyggere i de minst sentrale kommunene, mens det tilsvarende antallet for de mest sentrale kommunene var 7,0.

Stor nedgang i anmeldte narkotikalovbrudd

Av de til sammen 50 300 anmeldte rusmiddellovbruddene i 2016 var mer enn syv av ti narkotikalovbrudd, mens de 9 900 anmeldelsene av ruspåvirket kjøring utgjorde nesten en femdel. I tillegg ble det anmeldt 1 800 dopinglovbrudd, som utgjorde en økning på 19,5 prosent fra året før.

Av de i alt snaut 36 200 anmeldte narkotikalovbruddene i 2016, dreide nærmere 19 700 seg om brudd på legemiddelloven og 16 500 var narkotikalovbrudd mot straffeloven. Dette er henholdsvis 9,5 og 17 prosent færre enn i 2015, og som det fremgår av figur 5, har det vært relativt store, årlige endringer i antallet narkotikaanmeldelser. Den store nedgangen i anmeldte narkotikalovbrudd stod for over en tredjedel av den samlede nedgangen i det totale antallet anmeldte lovbrudd fra 2015 til 2016.

Mer detaljert statistikk om ordens- og integritetskrenkelser

I løpet av 2016 ble det registrert over 36 600 ordens- og integritetskrenkelser, og utfra ny klassifisering ble det anmeldt 15 200 myndighetskrenkelser, 13 300 offentlige ordenskrenkelser og 8 100 integritetskrenkelser.

Under myndighetskrenkelser ble det i 2016 anmeldt nærmere 10 400 tilfeller av hindring og motarbeiding av offentlig myndighet. Drøyt to tredjedeler av disse anmeldelsene dreide seg om forulemping og hindring av offentlig tjenestemann, brudd på identifikasjonsplikt og brudd på andre typer pålegg fra politi og annen myndighet. I 2016 ble det også anmeldt 2 400 brudd på utlendingslovgivningen. Når det gjelder offentlige ordenskrenkelser, inkluderer disse 6 900 brudd på våpen-, brann- og eksplosivlovgivning, samt 6 400 ordensforstyrrelser.

Nærmere to av tre anmeldte integritetskrenkelser i 2016 dreide seg om forskjellige typer dokument- og ID-krenkelser. Fra og med ny klassifisering av lovbrudd er anmeldelser av bruk og befatning med en annens identitet og identitetsbevis trukket frem som egne lovbruddstyper, og det ble registrert henholdsvis 2 100 og 470 slike ID-krenkelser i 2016.

Flere anmeldte seksuallovbrudd

Det ble i 2016 anmeldt nesten 7 100 seksuallovbrudd, som er 24 prosent flere enn året før og en økning på hele 48 prosent sammenlignet med 2014. Dette har sammenheng med at politiet i 2016 registrerte flere anmeldelser av voldtekt, seksuell handling og seksuelt krenkende adferd.

I alt ble det registrert 2 235 voldtektsanmeldelser i 2016, slik voldtekt nå er definert i straffeloven og SSBs kriminalstatistikk. En sentral endring i straffeloven 2005 - og i ny klassifisering av lovbrudd - er at det som tidligere ble betegnet som seksuell omgang med barn under 14 år, nå regnes som voldtekt. I 2016 ble det registrert 674 slike voldtekter av barn under 14 år (inkl. grov voldtekt). Det ble også anmeldt 1 561 voldtekter med annen eller uspesifisert alder, som er sammenlignbar med anmeldte voldtekter slik det ble klassifisert i kriminalstatistikkene til og med 2014. Dette inkluderer 68 anmeldelser av grov voldtekt.

I 2016 ble det også registrert 1 300 anmeldelser av seksuell handling og 1 500 tilfeller av seksuelt krenkende adferd. Samlet sett var det 1,4 anmeldte seksuallovbrudd per 1 000 innbyggere, og nivået av anmeldte seksuallovbrudd i 2016 er det klart høyeste som er registrert med denne typen statistikk.

# data[].attributes.attachment_link.description
I 2016 ble det anmeldt 336 500 lovbrudd. Det er 4,3 prosent færre enn året før, og hele 9,6 prosent færre enn i 2014. Tar vi høyde for befolkningsveksten, er nivået av anmeldte lovbrudd i 2016 det klart laveste som er registrert i de 24 årene vi nå har hatt med denne typen statistikk.

# data[].attributes.attachment_link.description
Aggression Replacement Training (ART) er en opplæringsmetode for sinnekontroll som foregår strukturert i grupper. Metoden har vist seg effektiv for å forebygge aggressiv atferd hos barn og ungdom.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det har vært en nedgang i foreldrevold mot barn de siste årene. Det viser fersk forskning fra Voldsprogrammet ved NOVA på Høgskolen i Oslo og Akershus (HiOA).

Men nedgangen gjelder bare den milde volden, som for eksempel dytting, lugging og slag med flat hånd.

Forklaringen kan være at foreldres holdninger til vold har endret seg over tid, men at dette bare har hatt en effekt på den milde volden.

- Vi tror vi kan nå en del foreldre med holdningskampanjer og lovgivning, men forskningen viser at disse virkemidlene har liten effekt på den grove volden, sier leder av Voldsprogrammet Svein Mossige ved NOVA på Høgskolen i Oslo og Akershus.

Den grove volden holder seg nemlig stabil på rundt fire prosent, ifølge undersøkelsen UngVold, som ble gjennomført blant 18- og 19-åringer i både 2007 og 2015.

Så hva må til for å forebygge foreldrevold? Og hvilke tiltak kan redusere den volden som har størst konsekvenser for barn og unge?

1. Snakke om og spørre om vold

Nye nasjonale retningslinjer anbefaler å snakke med foreldre om vold så tidlig som mulig - både på hjemmebesøk og på helsestasjonen. Førstelektor og helsesøster Nina Misvær ved Høgskolen i Oslo og Akershus tror måten foreldre blir møtt på er avgjørende.

- For å forebygge og oppdage vold må vi tørre å spørre om det og vi må vise at vi tåler svaret, sier hun.

Misvær er opptatt av at de som møter foreldrene, må snakke om temaet på en god måte.

- Vi må spørre slik at foreldrene er villige til å ta imot hjelp. Det vil si å stille åpne spørsmål - og slik starte en konstruktiv dialog med foreldrene. Helsesøstre, barnehagelærere og lærere bør få enda bedre kompetanse om hvordan man spør om vold, sier hun.

Å snakke om vold med foreldre en annen kulturbakgrunn er også viktig, ifølge NOVA-forsker Anja Bredal ved Høgskolen i Oslo og Akershus. Hun forsker på æreskultur og sosial kontroll i miljøer med innvandrerbakgrunn.

- Når det gjelder mild vold bør vi kanskje ikke gjøre det så dramatisk og dømmende, men si at "Vi vet at det er ganske vanlig å bruke vold i oppdragelsen i mange land, og at hvis det hender at dere gjør det, vil vi gjerne hjelpe dere med alternative måter å sette grenser på", sier hun.

2. Følge opp ekstra utsatte barn

Barn og unge som lever i vanskelige familieforhold blir oftere utsatt for grov vold enn jevnaldrende, viser UngVold-undersøkelsen. Det gjelder blant annet i familier der foreldrene enten ruser seg, har dårlig økonomi eller selv er utsatt for partnervold.

- Vi har dermed noen målgrupper å konsentrere oss om. Forebygging av barnemishandling krever at vi utvider perspektivet og legger større vekt på familiefungering og familiestress, sier Mossige.

Det er også flere barn og unge med bakgrunn fra ikke-vestlige land som opplever vold fra foreldre, ifølge undersøkelsen.

Minoritetsfamilier kan ha sammensatte problemer som krever ekstra mye av hjelpeapparatet, forteller Bredal.

- Familiekonflikter kan henge sammen med utlendingsrettslige og sosioøkonomiske problemer. Dette er krevende saker, og det er avgjørende at hjelpeapparatet ikke stykker opp problemene og sender dem videre i systemet på egen hånd.

3. Jobbe med familier over tid

- Hvis vi skal gjøre noe med den grove volden, trenger vi mer omfattende tiltak enn holdningskampanjer, sier Mossige.

Han påpeker at hjelpeapparatet bør jobbe mer konkret med hvordan foreldre forholder seg til egne barn.

- Heller enn å forebygge vold direkte, bør man oppmuntre til gode relasjoner, forbedre foreldres måter å håndtere situasjoner på og dermed redusere barnets problemer, sier Mossige.

Ett eksempel på et program som prøver å oppnå dette, er Nurse-Family Partnership (NFP). I dette programmet går hjelpeapparatet inn allerede når sårbare kvinner er gravide og følger dem helt til barna er to år. Kvinnene har for eksempel selv hatt en vanskelig oppvekst, er veldig unge, har psykiske utfordringer eller sliter med rus.

Til nå har slike programmer heller vært unntaket, enn regelen, i Norge mener Mossige.

4. Løfte nabolag med dårlige levekår

Å bedre lokalmiljøer som fungerer dårlig, kan også hindre vold mot barn og unge. Ifølge Mossige, kan dårlig integrering føre til mistillit mellom de som bor der. I slike miljøer kan det oppstå en maktesløshet som gjør at beboerne ikke melder fra om vold.

Han understreker at det fort kan bli en ond sirkel i et slikt miljø.

- Omsorgssvikt og barnemishandling kan forsterkes av manglende sosial kontroll og bidra til et miljø preget av hemmeligholdelse og aksept av omsorgssvikt og vold, sier han.

Derfor er tiltak for å styrke lokalmiljøene viktige. Ingar Brattbakk ved AFI på Høgskolen i Oslo og Akershus har forsket på hva som kan løfte et nabolag.

- Det er blant annet viktig å styrke og samle de offentlige tjenestene, slik at de ser mer helhetlig på problemene.

Han trekker også frem at barn og unge må ha trygge og gode steder å være.

- Skal man løfte et nabolag, bør man mobilisere de som bor der, sivilsamfunnet og private aktører for å lage samlingsplasser, styrke fritidstilbudet og forbedre uterommet.

5. Mer forskning på hva som virker

Forskerne etterlyser mer kunnskap om hva som faktisk virker i forebygging av vold mot barn og unge.

- Noe av svakheten ved hele forebyggingsfeltet er at det lite undersøkt hva slags effekt de ulike tiltakene har. Jeg etterlyser mer systematisk forskning på effekt og gjennomføring av forebyggingsprogrammer, sier Mossige.

29. november arrangerer Velferdsforskningsinstituttet NOVA ved Høgskolen i Oslo og Akershus og Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) konferansen "Hva gjør vi med volden?". Der presenteres fersk forskning om vold i nære relasjoner og måten det håndteres på av det offentlige.
Referanser
S. Mossige og K. Stefansen: Vold og overgrep mot barn og unge. Omfang og utviklingstrekk 2007-2015. NOVA Rapport 5/16. Sammendrag.

J.V. Dullum og E. Bakketeig: Bruk av legalstrategi mot vold i nære relasjoner. Tidsskrift for strafferett. Vol. 17. doi: 10.18261/issn.0809-9537-2017-02-02. Sammendrag.

A. Bredal og C. Vislie: Familierettede tjenester i et flerkulturelt samfunn, NOVA Rapport 5/17. Sammendrag.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fem tiltak som kan forebygge vold mot barn

# data[].attributes.attachment_link.description
Det har vært en nedgang i foreldrevold mot barn de siste årene. Det viser fersk forskning fra Voldsprogrammet ved NOVA på Høgskolen i Oslo og Akershus (HiOA). Men nedgangen gjelder bare den milde volden, som for eksempel dytting, lugging og slag med flat hånd.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Butikkeierne i Oslo gir opp å anmelde tyverier. Årsaken er at politiet rett og slett henlegger sakene, selv om de får navn på gjerningspersonene.

I TV 2s store politiundersøkelse oppgir samtlige forbundsledere at simple tyverier og naskeri henlegges oftere enn før.

LES OGSÅ: Politidirektøren avviser at tilliten til politiet er svekket

Knut Lislegård driver Bunnpris på Torshov og her herjer butikktyvene. De blir tatt på fersken nesten daglig, og Lislegård anmelder tyvene til politiet.

- En jobb å anmelde

- Vi er i et belastet område, så vi er svært plaget. Vi anmelder og bruker mye tid på det, men får liten reaksjon fra politiet, sier butikkeieren til TV 2 Nyhetene.

- Hva skjer når dere anmelder da?

- For det første så er det en jobb å anmelde. Og vi sender det inn, men stort sett blir det henlagt.

LES OGSÅ: Butikktyver koster din familie 2000 kroner

Bonus for å ta tyver

- Hva synes du om det?

- Det er fryktelig trist, sier Lislegård.

- Vi prøver å verne om våre verdier, og får liten hjelp til det av det offentlige.

LES OGSÅ: Vi stjeler mer i butikkene

Lislegård gir de ansatte bonus for å ta butikktyver, men det hjelper lite når politiet ikke følger opp.

- Det betyr at det er fritt fram for butikktyver, og at de kan nesten gjøre som de vil i våre butikker, sier den oppgitte butikksjefen.

Gode intensjoner

- Nei, det er ikke slik vi vil ha det i samfunnet vårt, sier administrerende direktør i Oslo Handelsstands Forening, Gunnar Larssen til TV 2 Nyhetene.

- Vi vil at man skal følge opp lovene. Og lovene sier jo at butikktyveri/naskeri kan straffes med bøter eller fengsel inntil seks måneder. Det sier jo litt om lovgivers intensjoner.

LES OGSÅ: Unge nasker for millioner i året

I TV 2s store undersøkelse blant forbundslederne i politiet svarer over 60 prosent at de har hatt en reell nedbemanning i politidistriktet de siste fem årene.

En av konsekvensene er mindre tid til etterforskning av simple tyverier og hverdagskriminalitet som naskeri. Og samtlige av dem som svarer på undersøkelsen, sier at nettopp disse sakene henlegges oftest.

DROPPER ANMELDELSER: Administrerende direktør i Oslo Handelsstands Forening, Gunnar Larssen, forteller at mange av deres medlemmer har sluttet å anmelde naskeri og tyveri. (Foto: TV 2)

- Ja, det beskriver situasjonen for i grunnen alle butikker i Oslo, bekrefter Larssen.

- Det totale antall butikktyverier som vi har registrert er ca. 120.000 per år, mens politiets tall sier ca. 5000.

LES OGSÅ: Butikktyven Kevin stjal for 100.000 kr i måneden

Gir opp

I Oslo Handelsstands Forening har flere medlemmer nærmest gitt opp å anmelde tyverier.

- Ja, av flere grunner, sier Larssen.

- Enten at politiet ikke kommer, eller at de blir sittende sammen med butikktyven i en eller opp til to timer før politiet kommer. Og dersom det skjer noe, så får de ofte et brev som sier at saken er henlagt.

- Jeg synes det er helt talentløst, sier kunde på Bunnpris Torshov, Runa Anbakk til TV 2 Nyhetene.

- Så lenge man har bevis på at ting har skjedd, så må man jo ta og gjøre noe videre med det.

Mistet tilliten

- Jeg har mistet tilliten til politiet, rett og slett sier innehaver, Knut Lislegård.

- Hvorfor det?

- Nei, for vi får ingen bistand når vi trenger det, avslutter han.

LES OGSÅ: 40.000 kroner stjålet fra kollekt - nå redder fremmed avisleser julen

# data[].attributes.attachment_link.title
Butikksjefer har gitt opp å anmelde tyveri og nasking

# data[].attributes.attachment_link.description
Butikkeierne i Oslo gir opp å anmelde tyverier. Årsaken er at politiet rett og slett henlegger sakene, selv om de får navn på gjerningspersonene. I TV 2s store politiundersøkelse oppgir samtlige forbundsledere at simple tyverier og naskeri henlegges oftere enn før.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Det er ikke mulig å være aktiv rusbruker i dag og ikke være plaget av politiet. Fortsatt er ikke alle mine bøter betalt ned, sier Rolf Sverre Andresen.

Ekteparet Janne og Rolf Sverre Andresen har nesten 70 år med rusbruk seg imellom og jobber nå som frivillige i Foreningen for Human Narkotikapolitikk.

Etter lang fartstid i Oslos rusmiljø forteller de om et lite godt forhold til politiet.

- Politiet bryr seg ikke. For dem er vi kriminelle. De siste fem årene er vi blitt jaget og jaget og jaget, sier ekteparet.

- Gjenspeiler politiets innsats

Mens straffereaksjoner for alle typer kriminalitet er på samme nivå som for ti år siden, viser de ferskeste tallene fra Statistisk sentralbyrå (SSB) at straffereaksjoner for narkotikakriminalitet har økt med 40 prosent i samme tidsrom.

LYDFIL: Vil du ha denne saken opplest? Lytt her:

Narkotikakriminalitet kan deles i tre etter alvorlighetsgrad. Tallene fra SSB viser at grov narkotikakriminalitet har økt med 23 prosent, mindre grov med 33 prosent og lite grov, det som går på bruk og besittelse av brukerdoser med narkotika, har økt med 43 prosent.

Anmeldelser mot denne siste typen kriminalitet, de som straffes for brudd på legemiddelloven, kommer nesten utelukkende fra politiet selv.

- Hvorfor utgjør nå straffereaksjoner for den minst alvorlige narkotikakriminaliteten en større andel av det totale bildet?

- Den økningen vi ser i antall reaksjoner for overtredelse av legemiddelloven, må vi til en viss grad anta at gjenspeiler politiets innsats mot bruk og besittelse. Økningen er ønsket. Det har vært en prioritert oppgave for politiet gjennom flere år å bekjempe bruk av narkotika blant unge og hindre nyrekruttering, sier Astrid Birgitte Borge, seksjonssjef i Politidirektoratet (POD).

Det problemet har politiet skapt selv, mener Rolf Sverre Andresen:

- Før var miljøet sentrert, og politiet hadde full kontroll over nyrekruttering. Men brukerne er blitt jaget rundt, og rusmiljøet er sprengt. Resultatet er at politiet har mistet den oversikten de hadde, sier han.

Riksadvokaten sendte i 2014 ut et rundskriv som beskriver når man skal straffe ved brudd på de forskjellige narkotikaparagrafene.Mengde, type og styrkegrad er de viktigste faktorene som avgjør hvilken paragraf som blir tatt i bruk.Oversikten under gjelder gammel straffelov:Legemiddelloven (§ 31): Omhandler bruk og besittelse av narkotika. Mengden er beskrevet som bruksdose. Strafferammen går opp til 6 måneder fengselstraff, men fra 2004-2014 utgjorde forelegg 88 prosent av straffereaksjonene. Politiet har selv myndighet til å ilegge forelegget. Det ligger som regel mellom 2000 og 5000 kroner. Narkotikaforbrytelse (§ 162):Her går det et skille etter første ledd. Første ledd omhandler også lite alvorlig kriminalitet og små doser narkotika, men store nok til at politiet anser det som beregnet på videresalg. Strafferammen går opp til 2 års fengselstraff, men også her får flertallet forelegg: 59 prosent av de straffede fra 2004-2014. 18 prosent får betinget og 14 prosent får ubetinget fengselstraff. Politimester har påtalekompetanse, det vil si at politiet selv kan ta ut tiltale.Andre og tredje ledd har med grov narkotikakriminalitet å gjøre. Straffereammen går opp til 15 års fengselsstraff i de mest alvorlige tilfellene. Noen grenser som avgjør om man blir straffet etter første eller andre ledd:Heroin: ca 15 gram, cannabis: ca 1 kilo, amfetamin og kokain: ca 50 gram, khat: ca 600 kilo

- Politiet skal ikke løpe etter slitne narkomane

I mange år har Riksadvokaten pekt på alvorlig narkotikaforbrytelse som en av krimtypene de ønsker at politiet skal jobbe ekstra med å bekjempe.

I tillegg går det frem i Riksadvokatens årlige rundskriv at "politiets aktivitet rettet mot brukermiljøer er av betydning, særlig for å hindre nyrekruttering og for å få informasjon om alvorlig narkotikakriminalitet".

Føringene har gitt effekt i form av flere anmeldelser og straffereaksjoner, men i størst grad for brudd på legemiddelloven.

- Om straffetallet øker, kan det bare forklares ut fra én enkelt ting: prioriteringer. Denne typen politiarbeid som disse tallene delvis handler om, de som tas på gaten, er blitt kritisert en del, sier seniorforsker Sturla Falck ved Folkehelseinstituttet.

Konstituert statsadvokat Ingrid Wirum hos Riksadvokaten kjenner til kritikken.

- Riksadvokaten har ved gjentatte anledninger uttalt, spissformulert, at politiet ikke skal løpe etter "slitne narkomane" for å få høy oppklaringsprosent.

- Viser disse tallene at de nå gjør det?

- For å vurdere det vil det være nødvendig med en dypere analyse av tallene. Å hindre nyrekruttering er viktig politiarbeid, sier Wirum.

Over halvparten er kjenninger

Borge i Politidirektoratet er tydelig på at det ikke er, og heller ikke har vært, prioritert av politiet å straffeforfølge rusmisbrukere. Likevel var 5355 av de 8132 som fikk straff for forbrytelse mot legemiddelloven i 2014, allerede registrert i reaksjonsregisteret.

- Forteller ikke det at politiet også går etter etablerte rusbrukere?

- At en som tidligere er registrert i reaksjonsregisteret, blir registrert på nytt, kan blant annet skyldes at vedkommende også omsetter narkotika, sier Borge.

- Straff endrer synet på en selv

- Politiet mener at å straffe brukere har en viss forebyggende effekt fordi folk blir obs på at politiet er aktive. Samtidig kan man stille spørsmål ved om dette er riktig måte å forholde seg til brukergruppene på. Noe av det uheldige med å straffe dem, er at vi i vårt samfunn ikke akkurat ser positivt på dem som er straffet for narkotikalovbrudd, sier seniorforsker Falck.

I tillegg fremhever han effekten en straff har på den straffedes syn på seg selv. Han forteller at man ved å bli straffet som en rusmisbruker, kan begynne å identifisere seg med denne gruppen.

- Derfor burde man vurdere andre måter å fange opp denne gruppen på enn gjennom strafferettslige reaksjoner.

- En bot i måneden

Det er en solfylt fredag ettermiddag før palmesøndag, men i Foreningen for Human Narkotikapolitikk har de ikke tatt påskeferie.

Vanligvis ville ekteparet Andresen, sammen med leder Arild Knudsen, gått noen hundre meter lenger ned fra lokalene i Torggata og delt ut brukerdoser med askorbinsyre (c-vitamin) til de narkomane i Brugata.

- Det er en veldig givende jobb. Å kunne hjelpe dem som virkelig sliter, sier Janne Andresen. Hun vet hva hun snakker om, hun har i mange år vært den hjelpetrengende selv.

- Hvordan opplever dere at politiet forholder seg til disse erfarne rusbrukerne?

- Det er ikke mulig å være aktiv rusbruker i dag og ikke være aktivt plaget av politiet. De bruker mye bortvisninger, og om man tas med brukerdoser på seg, blir det gjerne bot i tillegg. Jeg har fått mange forelegg opp gjennom årene, men siden jeg ikke er så aktiv lenger, er det en stund siden sist. Likevel betaler jeg fortsatt ned gamle bøter, forteller Rolf Sverre Andresen.

- Hvor ofte bøtelegges man som gatenarkoman?

- Jeg vil gjette at en enkelt rusbruker får en bot i måneden, om ikke enda oftere. Det går jo ikke. Etter å ha blitt tatt med en brukerdose her og en brukerdose der, kan man ikke lenger betale. Da risikerer man subsidiær fengselssoning for 500 kroner døgnet. Det føles helt galt.

Viktig oppklaringsprosent

I Riksadvokatens rundskriv fra 2014 står det følgende:

"For 2014 har Regjeringen fastsatt at gjennomsnittlig oppklaringsprosent skal være minst 38. (...) I fjor steg oppklaringsprosenten fra 36,3 til 37,3. Bedringen skyldes i all hovedsak et økt antall påtaleavgjorte narkotikaforbrytelser av mindre alvorlige karakter, og ikke bedret oppklaring av andre kriminalitetstyper."

Sigmund Book Mohm, kriminolog ved Universitetet i Oslo, forteller det følgende om statistikken:

- I Norge har vi en lang tradisjon med å straffeforfølge mindre narkotikalovbrudd. Én av årsakene er at politiet er opptatt av å få høye oppklaringsprosenter. Det får de ved å konsentrere seg om narkotikakriminalitet. De sakene blir jo for det meste oppklart på stedet.

At oppklaringsprosent har overdrevent mye å si, er en velkjent påstand fra kritikere av politiet. I Politidirektoratet poengterer de at Justisdepartementet, Riksadvokaten og de selv legger føringer for hva politiet skal konsentrere seg om.

- Oppklaringsprosenten alene er derfor ikke førende for hvilke straffesaker som prioriteres, sier Astrid Borge i Politidirektoratet.

Kronikk: Marihuana er effektiv medisin | Dagfinn Haarr, Sofie Haughom Mann tatt med marihuana verdt 14 millioner Når blir cannabis et gode? | Ola Jøsendal Forbud mot cannabis beskytter ikke barna | Thomas Kjøsnes og Arild Knutsen

# data[].attributes.attachment_link.title
Hver dag straffes 22 personer for bruk og besittelse av narkotika

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er ikke mulig å være aktiv rusbruker i dag og ikke være plaget av politiet. Fortsatt er ikke alle mine bøter betalt ned, sier Rolf Sverre Andresen. Ekteparet Janne og Rolf Sverre Andresen har nesten 70 år med rusbruk seg imellom og jobber nå som frivillige i Foreningen for Human Narkotikapolitikk.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SV er bekymret for den dystre statistikken, og vil endre ruspolitikken dramatisk. Blant annet vil partiet gjøre det lovlig å røyke heroin på sprøyterom for å unngå overdose.
Tallene viser at bare Estland har flere overdosedødsfall enn Norge. I Estland har de opplevd en kraftig økning i overdosedødsfall de siste årene, noe som i rapporten forklares med ulike mønstre for narkotikamisbruk i ulike land. Overdosedødsfallene i Estland er i hovedsak knyttet til bruk av fentanyl, som er sterktvirkende syntetiske smertestillende medikamenter i opioid-gruppen.
Les hele rapporten her. Artikkelen fortsetter under grafikken.
- Vi har uten tvil alt for høye tall på overdosedødsfall, sier forskningsleder ved Sirus, Anne Line Bretteville-Jensen. Hun mener likevel at sammenligningen med andre land bør tas med en klype salt, fordi de forskjellige land har ulik måte å rapportere på. Blant annet melder Hellas ingen overdosedødsfall.

Bretteville-Jensen mener imidlertid at det er grunn til å tro at Norge fremdeles er det landet i Norden med flest overdosedødsfall per innbygger.

Sosialt og ikke politisk spørsmål

Audun Lysbakken i SV sier tiden derfor er inne til å innføre en helt ny ruspolitikk, og at problemet med rusavhengighet er et sosialt og helsemessig og ikke et justispolitisk spørsmål.

- Når mennesker er syke eller lider, er det samfunnets plikt å ta i bruk den beste kunnskapen som er tilgjengelig for å hjelpe. Det er samfunnets oppgave å sikre at flest mulig får leve trygge og gode liv, og bidra til at hver enkelt får realisere så mye som mulig av sitt potensial som samfunnsborger.

SV foreslår blant annet dette:

Avvikling av alle egenandeler for behandling av narkotikaavhengighet.

Etablering av brukerrom i alle større byer, samt utvide åpningstidene ved slike tilbud og sørge for tilstrekkelig helsepersonell.

Legge til rette for at rusavhengige kan røyke heroin i det som i dag kalles sprøyterom.

Sikre informasjon og tilrettelegging slik at rusavhengige hjelpes til bedre helse.Lysbakken mener SVs nye politikk vil bidra til å unngå unødvendige dødsfall ved at rusavhengige kan sette sprøyter under mer kontrollerte former.

Aftenposten har tidligere skrevet at flere heroinmisbrukere er blitt syke av nervesykdommen botulisme i vinter.
Få sprøytenarkomane i Nederland

Anne Line Bretteville-Jensen mener det er flere grunner til at Norge troner høyt på overdosetoppen.

- Fremdeles er det mange rusmisbrukere i Norge som injiserer heroin. Samtidig kom denne "epidemien" senere til oss enn andre land. I andre land har flere gått over til å røyke heroin fremfor å injisere, eksempelvis er det nå bare 8 prosent av heroinbrukerne i Nederland som injiserer stoffet.

Hun sier at norske sprøytebrukere har en lavere risiko for å dø av relaterte sykdommer og skader enn i mange andre europeiske land. For eksempel er forekomsten av HIV relativ lav i Norge.

- Når man sammenligner total risiko for tidlig død blant sprøytebrukere, og ikke bare risikoen for overdosedødsfall, er ikke denne så forskjellig.

- Kan ikke være bekjent av statistikken

Statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet, Cecilie Brein-Karlsen (Frp), er enig i at Norge har et høyt antall overdosedødsfall.

- Det er en statistikk vi ikke kan være bekjent av, og vi må gjøre det vi kan for å forbygge at noen dør av overdoser.

Hun sier videre at Regjeringen har lansert en fireårig nasjonal overdosestrategi for å forhindre overdosedødsfall.

- Blant annet er det i Oslo og Bergen iverksatt egne prosjekter med utdeling av nesespray ved overdoser. I tillegg samarbeider de ni kommunene som i særlig grad har et høyt antall overdosedødsfall om en rekke tiltak.

Brein-Karlsen nevner også kampanjer for å forebygge overdoser etter utskrivning fra behandling eller fengsel, og for å stimulere injiserende rusavhengige til å gå over til røyking av heroin.

-Nei til røyking på sprøyterommene

Statssekretæren har ikke tro på å åpne sprøyterommene for røyking av heroin, slik SV foreslår.

- Det vil reise mange andre avveininger. Og det vil ha liten effekt på det rusforebyggende arbeidet. Jeg tror heller ikke at forslaget vil bidra til å redusere antallet overdosedødsfall.

Les også:

Flere tilfeller av botulisme i Oslos heroinmiljø Vi tar ikke vare på de svakeste Oslo gjør mye for de rusavhengige- Arilds stemme blir enda viktigere etter dette - Hei. Hvordan har du det?

# data[].attributes.attachment_link.title
Norge har flest overdosedødsfall i Norden

# data[].attributes.attachment_link.description
SV er bekymret for den dystre statistikken, og vil endre ruspolitikken dramatisk. Blant annet vil partiet gjøre det lovlig å røyke heroin på sprøyterom for å unngå overdose. Tallene viser at bare Estland har flere overdosedødsfall enn Norge.

# data[].attributes.attachment_link.description
15 % av norske menn og kvinner oppgir å ha vært utsatt for en eller flere former for seksuelle overgrep før fylte 18 år. Jenter er langt oftere utsatt enn gutter. De helsemessige konsekvensene av å bli utsatt for seksuelle overgrep i barndommen kan være svært alvorlige.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nygårdsparken har siden slutten av 60-tallet vært kjent som et fristed for kjøp, salg og bruk av narkotika i Bergen. Voldsepisoder og overdoser preget det som de siste årene ble karakterisert som et stadig hardere miljø. Den åpne russcenen skapte også utrygghet for naboene og grobunn for vinningskriminalitet i nærområdet.
25. august 2014 stengte Bergen kommune parken. Politiet opprettet en innsatsgruppe for å hindre oppblomstring av nye åpne russcener.
Kommunen og Helse Bergen opprettet mottaks- og oppfølgingssentre (MO-sentre), og økte kapasiteten i legemiddelassistert rehabilitering (Lar). De lyktes imidlertid ikke i å få Helse- og omsorgsdepartementet til å betale for en ekstraordinær økning i tallet på behandlingsplasser i tiden etter parkstengingen.

I dag er det ett år siden parken stengte. NRK har bedt etatene med ansvar for stengingen og oppfølgingen, naboer og personer med kjennskap til rusmiljøet, gjøre opp status.

Byråden: - Stengingen en viktig seier i seg selv

- Det beste er jo selvsagt at vi har blitt kvitt en av Nord-Europas største åpne russcener. Det er en viktig seier i seg selv. Det å ha store gode åpne byrom er viktig for Bergen, og nå ruster vi parken opp og gjør den tilgjengelig for folk flest. Naboene til parken har også fått en helt ny og tryggere hverdag, sier Silje Hjemdal, byråd for sosial, bolig og områdesatsing (Frp).

- Noen utfordringer blir det jo, for ruspolitikk er jo veldig komplekst, og det er markedskreftene som styrer aktiviteten. Erfaringene har vist at vi både må bekjempe kriminalitet og gi de rusavhengige gode tilbud. Jeg har fått tilbakemeldinger fra flere om at de er glade for at de slipper å trekke inn mot sentrum, og det er viktig med desentraliserte tilbud, sier Hjemdal.
Bergen kommune har opprettet MO-sentre på Wergeland og Nesttun, i tillegg til Strax-huset på Damsgård.
- Det er nå gått ett år, og vi er kommet langt i arbeidet med iverksetting av rusplanen. Men dette er et kontinuerlig arbeid som ikke har noen sluttdato. En av bestillingene nå er å prøve å få på plass flere MO-sentre. Jeg mener det var mange gode behandlings- og rehabiliteringstilbud for rusavhengige når parken stengte. Men det er viktig å videreutvikle differensierte tilbud, særlig botilbud og oppfølgingstjenester. Dette er en utfordring vi må ta på alvor og prioritere.

Politiet: - Vår innsats har fungert

- Vi ser at vår innsats har fungert etter forventningene og forutsetningene. Antall skadeverks- og voldssaker i området rundt Nygårdsparken gått kraftig ned, og antallet totalt i Bergen sentrum har gått tilbake med 20-25 prosent. Totalt sett har også antall narkotikasaker gått ned, sier politistasjonssjef i Bergen sentrum, Olav Valland.

I månedene før stengingen gikk politiet til storaksjon mot rusmiljøet, og pågrep nærmere 200 personer. Blant dem var flere utenlandske selgere, som har blitt sendt ut av landet.

- Noen snakker om suksess, men det er et ord jeg ikke ønsker å bruke om dette. Vi skulle avvikle krimarenaen som Nygårdsparken var, og bidra til å redusere omfanget av og etablering av andre åpne russcener. Vi har til en viss grad lykkes med det. Selv om en ser flere rusavhengige i bybildet nå enn før, og det har vært en oppblomstring i Vågsbunnen og ved Strax-huset på Damsgård, er omfanget atskillig mindre enn før, sier Valland.

Vågsbunnen ble etter stengingen et nytt samlingssted for rusmisbrukere. Politiet har svart med å dele ut høye bøter og bortvise personer.

- Det er bøteleggingen og bortvisningene som har fått mest fokus, delvis også negativt. VI har gjort et par feilvurderinger, og det har vi beklaget. Men det vi har brukt aller mest ressurser på, er tilstedeværelse og samtaler med personer i miljøet, sier Valland.

Helse Bergen: - Vi har oppnådd mye

- Primærmålsettingen er i stor grad nådd, ved at Nygårdsparken er stengt, og det ikke har dukket opp tilsvarende åpne russcener. Det har vært en viss økning i ansamlingen i Vågsbunnen, men det er ikke i nærheten av slik det var i Nygårdsparken, med vold, omfattende kriminalitet, utrygghet og på mange måter uverdighet, sier Christian Ohldieck, nestleder for Avdeling for rusmedisin i Helse Bergen.

- Når det er sagt, så er det fortsatt veldig mye som er ugjort for å hjelpe disse menneskene. Vi har nesten 6.000 behandlingskontakter med pasienter hver måned ved helse- og sosialfaglig personell i våre Lar-poliklinikker, i tillegg til kontakt med kommunale oppfølgingsinstanser og MO-sentrene. Men vi fortsetter å bygge ut, for å rehabilitere pasientene og gi dem et meningsfullt liv. Vi ønsker å inkludere flest mulig heroinavhengige i Lar, som øker livskvaliteten og er livsforlengende, og samtidig bidrar til å redusere det illegale heroinmarkedet, og dermed minker rekrutteringen til heroinavhengighet.

- Utekontaktens kartlegging fra juni viser tegn til at heroinbruken har gått ned, og vi håper og tror at vår strategi har noe med det å gjøre. Dette er en mangeårig innsats, og mye er ugjort, selv om vi har oppnådd mye dette året. Nygårdsparken er stengt, det har ikke dukket opp en tilsvarende russcene, det er økende antall brukere på MO-sentrene og i Lar, og sannsynligvis nedgang i heroin.

"Mor i parken": - Vanskeligere å få tak i stoff

- Jeg er helt enig i at parken måtte stenges, men jeg mener hjelpeapparatet sviktet. Det mangler behandlingsplasser, ettervern og boliger for dem som har vært i behandling, sier Anbjørg Eilertsen, kjent som "Mor" for de rusavhengige i Bergen.
- En av de gode tingene som har skjedd, er at man ikke finner et torg for narkotikahandel. Svært mye av omsetningen er flyttet innendørs for å unngå politi, og det er mindre heroin i omløp. Dermed vet ikke lenger personer som for eksempel kommer ut fra behandling og fengsel hvor de skal få tak i stoff spontant.
Hun mener det offentlige satser for mye på metadon- og Subutex-utdeling gjennom Lar, i stedet for å tilby bedre ettervern.

- Jeg tror det har blitt færre heroinavhengige og flere subutexavhengige. Det er ikke bare positivt, for det er mye lettere å gå av heroin enn metadon og Subutex. Men Lar-medisiner begrenser jo risikoen for overdose, sier Eilertsen.

- En del rusmiddelavhengige har fortalt at politiets forfølgelse har motivert dem til å søke seg i behandling, og noen av dem som har gått inn i Lar, særlig de litt eldre, ser ut til å ha fått bedre helse.

Utekontakten: - Vi er ikke i mål

- Personene som var i Nygårdsparken er mer i bevegelse, og har blitt mer synlige i sentrum og i bydelene. Vågsbunnen var en åpen russcene før parken stengte. Det er den fortsatt, men fordi politiet er hyppig til stede, og alle typer mennesker beveger seg der hele tiden, så blir det ikke en frisone på samme måte som i Nygårdsparken. Brukerne er også opptatt av å skjerme omgivelsene, og bruk, kjøp og salg av narkotika er generelt mer skjult, sier Renate Trellevik, leder for Utekontaktens oppsøkende avdeling.

- Målet var å stenge parken som åpen russcene. Det har man lykkes med. Det å hjelpe byens rusavhengige, er et kontinuerlig arbeid. Der er vi jo ikke i mål. Vi ønsker flere forebyggende tiltak mot barn og unge for å hindre nyrekruttering, sier Trellevik.

Bergensklinikkene: - Ingen nedgang i overdosedødsfall

KRITISK: Klinikksjef Kari Lossius i Bergensklinikkene er kritisk til jobben tidligere sosialbyråd Eiler Macody Lund og byrådet har gjort.

- Alle var vel enige om at det ikke kunne fortsette slik som det var i Nygårdsparken. Men de rusavhengiges livssituasjon har ikke blitt bedre etter at parken stengte. Det en mangler er et skikkelig mottaksapparat, både medisinsk, psykisk og når det gjelder et sted å bo.
Problemet har i stor grad bare flyttet seg, noe jeg synes vi så godt i reportasjen på NRK på fredag, sier klinikkdirektør Kari Lossius i Bergensklinikkene.
- De uoffisielle tallene viser at det er like mange overdosedødsfall som i fjor. Det er fremdeles folk som ikke har fått bolig og riktig behandling. Innsatsen må styrkes, det må gjøres mye mer enn i dag, mener hun.

Vågsbunnen-nabo: - Det var tortur

- Frem til i vår var det grusomt. Det var hyling og skriking 18 timer i døgnet, mye griseri, sprøyter på trappen, og narkohandel utenfor dørene våre. Det var rett og slett tortur, og gjorde oss som bodde her helt motløse sier Anne Berit Søvik, beboer i Hollendergaten i Vågsbunnen, og aktiv leserbrevskribent etter parkstengingen.

- Det begynte å bedre seg når politiet begynte å stille krav, og indremisjonshjemmet ikke lot dem oppholde seg i gaten. Jeg hører fra folk i området at det har begynt å bli mer problemer opp mot Støletorget, men de er ikke like synlige som før. Mer politi har absolutt en preventiv virkning, sier Søvik.

Brukerforening: - Mer snakk om selvmord

- Politiinnsatsen i sentrum har vært intens, med forhøyede bøtesatser og bortvisninger. Folk føler seg jaget og stresset, noe som fører til frustrasjon og dermed økt behov for å ta stoff. De som har funnet seg til rette på MO-sentrene, har det bra. Men mange føler seg mye mer stigmatisert nå enn før, da det var en aksept for at de kunne være i parken.
- Nå har de ikke noe sted å være, og den generelle livskvaliteten har definitivt gått ned. Det som er veldig bekymringsfullt, er at det har vært veldig mye snakk om selvmord blant brukerne, sier Annette Svae, leder i Foreningen for human narkotikapolitikk Hordaland.
- Markedet flyttet seg fra Nygårdsparken til sentrum, og siden fra sentrum til Gyldenpris. Det er til dels også et større miljø på Nesttun. Mange sitter mer hjemme hos hverandre, og i frykt for at politiet skal komme, er det ofte de ikke tør å ringe til ambulanse når det skjer overdoser.

- Hvis man skal bekjempe åpne russcener, må det opprettes brukerrom, og man må gi tilgang til de mildere stoffene legalt og tyngre, som heroin, via legeordinering. I tillegg må brukere komme raskt til avrusning og få boliger i ordinære bomiljøer, mener Svae.

Nygårdsparken-naboer: - Det er som natt og dag

- For meg, som en av de nærmeste naboene til Nygårdsparken, er dette er som natt og dag. Før var det et rent terrorvelde, med sprøyter, enormt med bråk og trafikk av rusede og uberegnelige personer døgnet rundt, sier Svein Ove Bjørnestad, nabo til Nygårdsparken og nylig avgått styreleder i velforeningen Nygårdsparkens venner.

- I dag merker vi ingenting til narkomane. Nå vet vi hvor godt det kan være å bo her. Vi har mange ganger oppigjennom tenkt på å flytte, men nå er vi glade for at vi holdt ut.
Se Leo Ajkics sterke møte med de rusavhengige i tunnelen på Damsgård:

# data[].attributes.attachment_link.title
Ett år siden parken stengte: - Folk vet ikke lenger hvor de får tak i narkotika

# data[].attributes.attachment_link.description
Nygårdsparken har siden slutten av 60-tallet vært kjent som et fristed for kjøp, salg og bruk av narkotika i Bergen. Voldsepisoder og overdoser preget det som de siste årene ble karakterisert som et stadig hardere miljø. Den åpne russcenen skapte også utrygghet for naboene og grobunn for vinningskriminalitet i nærområdet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Det smalt i hodet mitt. Da kjente jeg at jeg fikk vrangforestillinger og ble kjempeparanoid med en gang.

Psykosen kom som lyn fra klar himmel.

Han hadde vært på en ukes ferie med foreldrene, og hadde ikke hatt hasj tilgjengelig. Da han kom hjem igjen røykte han det han selv kaller en ordentlig bombe. Det endte på Blakstad sykehus.

Innebygget sårbarhet

- Jeg var den yngste der. Det var forferdelig å være innelåst som 17-åring.
- Kan det ha vært andre faktorer som gjorde at du fikk en psykose?
- Jeg mener helt klart at det hasj-misbruket jeg drev med har gjort utslag på min psykose. At det kanskje ligger litt latent, en sårbarhet, det kan jo være. Men det som gjorde utslaget var helt klart hasjmisbruket.

Faglig uenighet

Diskusjonene om hvor farlig cannabis egentlig er, har versert lenge. Også rusforskere har talt for en legalisering av stoffet.

Gjennom en rekke studier har forskere ved Haukeland universitetssykehus nå funnet at bruk av cannabis kan øke risikoen for å utvikle psykose.

- Vi har flere ulike forskningsresultater som bekrefter at det er en sammenheng mellom cannabis og psykose. Cannabis er en risikofaktor for psykoseutvikling for noen unge mennesker, sier Else-Marie Løberg, fagsjef ved Divisjon for psykisk helsevern ved Haukeland universitetssykehus og professor ved Universitetet i Bergen.

Enkelte personer er mer disponerte enn andre. Men hvem dette gjelder, kan man ikke vite på forhånd. Hun mener derfor dette er viktig informasjon å få ut til unge mennesker.

- Det vi vet i dag er at noen mennesker er særlig sensitive for det psykoaktive stoffet, THC, i cannabis. For denne gruppen er risikoen for psykose til stede, sier Løberg.

- Kult i begynnelsen

Dag Henriksen ble introdusert for hasj da han fikk noen nye kompiser som 15-åring. Også moren til en av kompisene røykte hasj. Det virket som uskyldig moro.

- Det kan være veldig morsomt i begynnelsen, i hvertfall var det det for meg. Jeg lo masse og fikk lattiser og sånn, det var veldig kult. Men etterhvert så ble det ikke morsomt. Det ble bare en vane.

To år etter det første draget fikk livet hans en vending han skulle ønske han kunne vært foruten. Psykosen forandret livet hans. I dag er 34-åringen og tobarnsfaren uføretrygdet.

Plutselig for sent

- Når jeg treffer nye mennesker må jeg si at jeg ikke jobber, og det er veldig vanskelig.

Rusen man får av cannabis er ikke verdt det, mener han.

- Det å drive med hasj er å leke russisk rulett, synes jeg. Plutselig så smeller det, og da er det fort for sent.

# data[].attributes.attachment_link.title
- Å drive med hasj er å leke russisk rulett

# data[].attributes.attachment_link.description
Det smalt i hodet mitt. Da kjente jeg at jeg fikk vrangforestillinger og ble kjempeparanoid med en gang. Psykosen kom som lyn fra klar himmel. Han hadde vært på en ukes ferie med foreldrene, og hadde ikke hatt hasj tilgjengelig. Da han kom hjem igjen røykte han det han selv kaller en ordentlig bombe.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Artikkel | | Helse- og omsorgsdepartementet

Forebygging skal bidra til å hindre at rusrelaterte problemer, helseskade eller andre rusmiddelproblemer oppstår og utvikler seg.

Forebygging skal bidra til å hindre at rusmiddelproblemer oppstår og utvikler seg. Forebygging består av både tilgjengelighetsreduksjon og etterspørselsreduksjon. De mest omfattende forebyggende tiltakene er det vi kan kalle de regulatoriske virkemidlene i alkoholpolitikken, dvs. omsetningsreglene for salg og servering av alkohol, alkoholavgiftene, reklameforbud mot alkohol, samt regulering av salg av legemidler og forbud mot bruk av narkotika. Når det gjelder narkotika vil tilgjengelighetsreduksjon også dreie seg om tiltak for å redusere produksjon, innførsel og omsetning. Felles for disse tiltakene er at de krever et internasjonalt samarbeid. Virkemidlene retter seg mot hele befolkningen og er begrunnet i et folkehelseperspektiv. Holdnings- og informasjonskampanjer er eksempler på tiltak som har et slikt allmennpreventivt formål.

Offentlige og frivillige institusjoner og organisasjoner har i tillegg en rekke forebyggingsprogrammer som retter seg mot spesielle grupper, herunder barn, ungdom, gravide mfl. Dette er tiltak som har som mål å begrense etterspørselen etter rusmidler. Forebyggingstiltak av denne typen kan være både på lokalt og nasjonalt nivå. Helsedirektoratet gir tilskudd til frivillige organisasjoner som driver rusforebyggende arbeid. Les mer om tilskuddsordningen på Helsedirektoratets sider.

Rusforebygging er et felt med mange kontaktpunkter og mange aktører. Det viktigste forebyggende arbeidet skjer nærmiljøet og i kommunene. Kommunalt rusforebyggende arbeid skjer blant annet gjennom forvaltningen av alkoholloven og gjennom å tilby barn og unge attraktive rusfrie aktiviteter og møteplasser. Det er et mål å koordinere ulike forebyggingstiltak i de enkelte kommuner, og at kommunene samarbeider med frivillige organisasjoner der det er naturlig og hensiktsmessig. Helsedirektoratet har utarbeidet en satsing kalt Ansvarlig alkoholhåndtering. Ansvarlig alkoholhåndtering legger vekt på samarbeid mellom kommune, politi og bransje, systematisk opplæring og kvalitet i kontroll og oppfølging av brudd. Se mer om dette på www.kommunetorget.no

I tillegg er det et mål å forebygge at rusmiddelavhengige i rehabiliteringssituasjon faller tilbake. Det er ofte et samspill mellom behandling og tiltak for å motivere til behandling, unngå tilbakefall og bidra til sosial inkludering. Det kan omfatte alt fra tiltak i regi av kommunalt hjelpeapparat til organiserte selvhjelpsgrupper av andre rusavhengige.

(Sist oppdatert 21.06.2013)

# data[].attributes.attachment_link.description
Artikkel | | Helse- og omsorgsdepartementet Forebygging skal bidra til å hindre at rusrelaterte problemer, helseskade eller andre rusmiddelproblemer oppstår og utvikler seg. Forebygging skal bidra til å hindre at rusmiddelproblemer oppstår og utvikler seg. Forebygging består av både tilgjengelighetsreduksjon og etterspørselsreduksjon. De mest omfattende forebyggende tiltakene er det vi kan kalle de regulatoriske virkemidlene i alkoholpolitikken, dvs.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Om cannabis skal legaliseres har vært et hett debattema i mange land den siste tiden, også i Norge.

Nå har den australske forskeren Wayne Hall gått igjennom mye av forskningen siden 1993 som tar for seg usunne og helseskadelige konsekvenser av cannabisbruk.

Oversikten til Wayne Hall tar både for seg negative konsekvenser av kronisk bruk av cannabis, og eventuelle konsekvenser av sjeldent bruk, eller bare å bruke cannabis én gang.

Ifølge Halls forskning øker cannabisbruk blant annet risikoen for alvorlige ulykker og psykiske lidelser som schizofreni.

- Wayne Hall er nok verdensledende i denne typen forskning, sier Jørgen Bramness til forskning.no, forskningsleder og professor ved Senter for rus- og avhengighetsforskning ved Universitetet i Oslo.

- Dette er en viktig gjennomgang av aktuelle problemstillinger rundt cannabis.

- Artikkelen tar for seg faktorer som vi må ta hensyn til når vi skal forholde oss til debatten rundt rusmiddelet, selv om han gjentar en del poenger som er godt kjent.

Avhengighet

Det er fortsatt ingen beviser for at noen har tatt en dødelig overdose av cannabisbruk, men avhengighetsspørsmålet er mer komplisert.

Ifølge rapporten er hasj og cannabisbruk den vanligste formen for rusmiddelavhengighet etter alkohol og tobakk i USA, Canada og Australia.

Hall viser til studier som sier at en av ti av alle cannabisbrukere risikerer å bli avhengige. Risikoen for å bli avhengig for brukere som starter i tenårene er en av seks, samtidig som halvparten av alle kroniske brukere risikerer å bli avhengige.

- Dette var ganske ukjent og kontroversielt for noen år siden, men nå vet vi at det er en sammenheng mellom bruk og avhengighet, sier Bramness.

Dette punktet er også interessant i forhold til en legaliseringsdebatt, mener han.

- Selv om områder som har legalisert cannabis ikke rapporterer om store økninger i bruk, er det nok mer sannsynlig å tenke at bruken vil øke istedenfor å bli mindre.

- Hvis bruken øker, vil også flere bli avhengige, sier Bramness.

Cannabis-abstinenser

Det skal nå også være resultater som tyder på at man får abstinenser etter langvarig bruk.

Cannabisbrukere utvikler toleranse for virkestoffet THC, og Hall skriver om brukere som søker hjelp og forteller om angst, søvnløshet, dårlig appetitt og depresjon. Samtidig virker det som om symptomene ikke er like kraftige som ved alkohol- eller opiatavhengighet (som morfin og heroin).

Cannabisbruken har også økt i Europa, USA og Australia, og Hall peker på at cannabisen har blitt mer potent, og inneholder mer THC enn før.

Oppmerksomhet og læringsevne

Man har lenge trodd at daglig cannabisbruk kan gi mangelfull hukommelse, dårligere ordlæring og oppmerksomhet.

Tidligere studier har også vist disse sammenhengene, men Hall peker på at det har vært vanskelig å vite om folk som brukte cannabis allerede hadde mangelfull hukommelse, ordlæring og oppmerksomhet, før de begynte å røyke.

Samtidig mener også Hall at flere og bedre studier har gitt indikasjoner på at det er en sammenheng mellom disse kognitive effektene og kronisk bruk av cannabis, når bruken begynner i tenårene og fortsetter utover i 20-årene.

- På dette punktet synes jeg at han er litt mindre nøytral enn andre forskere på feltet, sier Bramnes.

- Sammenhengene er ganske usikre, og han heller litt mot å gi cannabis skylda. Vi vet ikke hvordan disse faktorene helt henger sammen, og det er mye tvil knyttet til spørsmålene.

Det er også vanskelig å slå det fast. Den nye studien peker på at det er en litt uklar sammenheng mellom hvor ofte man røyker cannabis, når man begynner å røyke, og hvor høye nivåer av THC man har i kroppen.

Det er også mye som tyder på at effektene kan vare lenge etter at man har sluttet med daglig cannabisbruk, men det er fortsatt usikkert. Det er også uklart om det kan skje permanente skader, eller om de er reversible.

Høyere risiko for bilkrasj

Selv om man bare har røyket en gang, og kjører bil mens man er påvirket av cannabis, er det dobbelt så stor risiko for å havne i en ulykke sammenlignet med hvis man ikke er påvirket, ifølge rapporten.

Hvis man i tilegg er påvirket av alkohol, skjer det enda en stor økning i risikoen.

- Cannabis brukes svært ofte sammen med andre stoffer i det virkelige livet, sier Jørgen Bramness.

Han tror dette er et felt som det må forskes videre på.

- Jeg etterlyser mer forskning som sier noe om blandingen mellom flere risikostoffer. Ofte forskes det på ett og ett stoff, men det er ikke sånn det fungerer i virkeligheten.

Sykdommer og schizofreni

Flere studier har trukket fram en klar sammenheng mellom cannabisbruk over lengre tid og psykotiske episoder og schizofreni.

Ifølge rapporten kan kroniske cannabisbrukere som begynner i tenårene dobler risikoen for å oppleve psykotiske episoder eller utvikle schizofreni, spesielt hvis man har psykotiske sykdommer i familien.

Rapporten nevner også at daglige cannabisbrukere har også større sjanse for å utvikle kronisk bronkitt, og middelaldrende brukere har sannsynligvis større risiko for hjerteinfarkt.

Det kan også være en kobling mellom visse krefttyper som lungekreft og cannabisbruk, men det er vanskelig å skille ut effekten av cannabis fra tobakk.

Samtidig peker Hall på nyere rapporter som beskriver en mulig økning av testikkelkreft hos cannabisbrukere, noe som han mener må forskes mer på.

Denne rapporten tar for seg kun negative helseeffekter ved å bruke cannabis, og Jørgen Bramness mener at vi også trenger flere slike rapporter som belyser andre sider av debatten.

- Det bør også komme artikler som oppsumerer de positive sidene ved cannabisbruk, for eksempel om medisinske effekter eller hva slags rolle cannabis kan spille i samfunnet.

Referanse:

W. Hall: What has research over the past two decades revealed about the adverse health effects of recreational cannabis use? DOI: 10.1111/add.12703, Addiction 7.10

# data[].attributes.attachment_link.description
Om cannabis skal legaliseres har vært et hett debattema i mange land den siste tiden, også i Norge. Nå har den australske forskeren Wayne Hall gått igjennom mye av forskningen siden 1993 som tar for seg usunne og helseskadelige konsekvenser av cannabisbruk.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Avdelingsdirektør i Skatt øst, og leder for skattekrim i Skatt Øst, Jan-Egil Kristiansen, som jobber med å avdekke svart økonomi, var en av innlederne på et frokostseminar i regi av Manifest, onsdag morgen, som gikk på økonomisk kriminalitet.

Og Kristiansen var bekymret.

Trussel

Svart økonomi har på mange måter blitt bagatellisert i samfunnet. De fleste har tenkt at det ikke er så farlig med litt svart arbeid hist og her.

- Men det er det. Økonomisk kriminalitet er en trussel mot grunnleggende verdier i samfunnet, sier Kristiansen

Det anslås at den svarte økonomien i Norge er på 420 milliarder kroner, eller 14 prosent av Brutto Nasjonalprodukt (BNP).

- Alt dette er ikke skatter og avgiftsunndragelse, sier Kristiansen.

Eksakt hvor store summer som unndras, er vanskelig å si.

- Nettopp fordi det er svart økonomi. Det følger mye kriminalitet i kjølvannet av den svarte økonomien, sier skattekrimsjefen til Dagsavisen.

- Ut fra undersøkelser i Sverige som er et land vi kan sammenligne oss med, kan tapte skattekroner i Norge utgjøre 150 milliarder, hvorav halvparten i den svarte sektoren. Og det er veldig mye penger. Penger som fellesskapet går glipp av, sier han.

Men alt som unndras er ikke bare skatt.

- Det er også annen skatteunndragelse enn svarte inntekter, f.eks. selskaper som skjuler inntekter i Norge via stråselskaper i utlandet eller overpriser kjøp av varer og tjenester fra utlandet. Den svenske undersøkelsen viste at cirka halvparten av skatteunndragelsene skyldes svart arbeid og svart omsetning, sier skattekrimsjefen.

- Vi må gjøre det vanskeligere å utføre svart arbeid, og å selge varer og tjenester svart. Legge hindringer for den svarte kontantøkonomien, og internasjonale avtaler mot skatteparadiser. Kontrollene må bli tøffere, og sanksjonene og konsekvensene av å bli tatt større, også for dem som kjøper svart. Samt at politiet må styrkes i øko-saker, sier han.

Les også: Lover å ta kriminelle bakmenn

Fleste sektorer

Byggebransjen har lenge vært ansett som verstingen i skattesaker. Innenfor bygg- og anlegg er problemet særlig stort. Byggenæringens Landsforening anslår at nordmenn bruker 150 svarte milliarder på å bygge og pusse opp årlig.

- Vi bruker mer på penger på svart oppussing i dette landet, enn vi investerer i veier og jernbane, sa Audun Lågøyr, direktør for næringslivspolitikk i Byggenæringens Landsforening (NHO) i sin innledning på frokostmøtet.

Men nå brer det om seg til de fleste bransjer og sektorer.

Ifølge Kripos er disse bransjene utsatt:

* Renholdsbransjen.

* Butikker, frisører og bilvaskhaller.

* Byggebransjen.

* Utelivsbransjen.

* Dagligvarebransjen.

* Landbruk.

Dette er bransjer skattemyndighetene vil ha et særlig fokus på.

- Da vi i runde to av "Taxi-saken", undersøkte 2.000 drosjesjåfører, avdekket vi at 600 var trygdemisbrukere, 150 fikk sosial stønad, og 200 boligstønad. De jobber svart, betaler ikke skatt, og mottar stønad. Og sånn kan det ikke være, at de har sugerør ned i statskassa, sier Kristiansen.

"Trusselbildet mot Arbeids-Norge undergraver de seriøse bedriftenes mulighet til å konkurrere og overleve", skriver NHO-direktør Kristin Skogen Lund i innledningen til rapporten "Før demningen brister", som Manifest, senter for samfunnsanalyse, presenterte onsdag.
Les også:- Blir mer og grovere sosial dumping Jobbet sju dager i uka, ti timer om dagen, for 9.000 kroner i måneden
Arbeidsinnvandrere

Det siste tiåret har Norge tatt imot rundt 250.000 arbeidsinnvandrere, svært mange av dem fra fattigere land i Øst-Europa. Innføringen av et felles arbeidsmarked i hele det utvidede EU-området er et eksperiment, og politikerne som satte det i gang kan neppe ha overskuet alle konsekvensene, skriver manifest i rapporten, som ønsker en tiltakspakke mot arbeidslivskriminalitet.

- De multikriminelle har funnet ut at straffenivået og sanksjonene for arbeidslivskriminalitet er mye hardere på andre områder, som for eksempel narkotika. Svart arbeid har alltid vært her, men er blitt mye mer organisert de siste årene, og de som driver med det er blitt stadig smartere, sier Audun Lågøyr.

tom.vestreng@dagsavisen.no

Les også: - Han er handlingslammet
Størst fare for sosial dumping i Norge Vil stramme inn på ledd i byggebransjen Kona i Litauen forsørget mann i Norge

# data[].attributes.attachment_link.description
Avdelingsdirektør i Skatt øst, og leder for skattekrim i Skatt Øst, Jan-Egil Kristiansen, som jobber med å avdekke svart økonomi, var en av innlederne på et frokostseminar i regi av Manifest, onsdag morgen, som gikk på økonomisk kriminalitet. Og Kristiansen var bekymret. Trussel Svart økonomi har på mange måter blitt bagatellisert i samfunnet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Store fylkesvise forskjeller.

FLEST: Mer enn hvert fjerde eiendomstyveri skjer i Oslo. Foto: Shutterstock

I fjor ble det i gjennomsnitt registrert 20,2 eiendomstyverier per 1.000 innbyggere her i landet. Men disse er ganske skjevt geografisk fordelt.
Minst sjanse for å bli utsatt for for eksempel innbrudd, sykkeltyveri og veskenapping er det i Sogn og Fjordane, med 5,3 eiendomstyverier per 1 000 innbyggere.
Med eiendomstyveri menes blant annet tyveri i boliger, fritidsboliger, biler og fra privatpersoner.

Oslo er det fylket med klart flest anmeldte eiendomstyverier. I fjor ble det anmeldt 39,5 eiendomstyverier per 1.000 innbyggere. Nest flest var det i Vest-Agder, med 23,6 anmeldelser per 1.000 innbyggere og tredje flest i Rogaland (20,2).

De siste 14 årene har det vært for øvrig vært en halvering av antall eiendomstyverier i Norge, viser nye tall fra Statistisk Sentralbyrå.

FÆRREST: Sogn og Fjordane er det fylket der det er minst sjanse for å bli robbet. Foto: Shutterstock
Sogn og Fjordane var også her fylket med minst omfang - med 4,4 tilfeller av vold- og mishandling per 1.000 innbyggere, ifølge SSB.
Også på andre fronter i kriminalstatistikken, utmerker hovedstaden seg negativt. I 2016 hadde Oslo og Finnmark det høyeste nivået av vold og mishandling i 2016 - som i alle tidligere år.

Det var 10,7 tilfeller av vold og mishandling per 1.000 innbyggere i hovedstaden, mens tilsvarende tall i Finnmark er 9,5.

# data[].attributes.attachment_link.title
Her er det størst (og minst) sjanse for å bli utsatt for tyveri

# data[].attributes.attachment_link.description
Store fylkesvise forskjeller. FLEST: Mer enn hvert fjerde eiendomstyveri skjer i Oslo. Foto: Shutterstock I fjor ble det i gjennomsnitt registrert 20,2 eiendomstyverier per 1.000 innbyggere her i landet. Men disse er ganske skjevt geografisk fordelt. Minst sjanse for å bli utsatt for for eksempel innbrudd, sykkeltyveri og veskenapping er det i Sogn og Fjordane, med 5,3 eiendomstyverier per 1 000 innbyggere.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Politiet har viktigere oppgaver å drive med

Politiet bør bruke sin tid på å forebygge og etterforske kriminalitet som har et offer. Det er meningsløst at politiet må henlegge voldssaker samtidig som de bruker ressurser på å arrestere folk for besittelse. Straffelovkommisjonen anbefalte i 2002 å avkriminalisere bruk fordi det er et lovbrudd som ikke er rettet mot andre.

2. Det er liten sammenheng mellom forbruk og lovlighet

En sammenlikning av cannabisbruk i San Francisco (som har streng lovgivning) og Amsterdam (der cannabis i praksis har vært lov siden 70-tallet) viste at uformell sosial kontroll kan ha mer å si enn lovverk. Frankrike er blant de strengeste i Europa, men ligger allikevel helt i toppen hva gjelder bruk, mens Nederland ligger midt på treet.

3. Legalisering undergraver organisert kriminalitet

Årlig omsettes det cannabis illegalt til en verdi av 113 milliarder dollar (globalt). Disse pengene brukes til å finansiere krig, terror og mer alvorlig kriminalitet. Det er allerede tegn på at legalisering av cannabis i USA undergraver de meksikanske kartellene.

4. Det genererer skatteinntekter

I USA alene har ledende økonomer beregnet at myndighetene kan spare 7.7 milliarder dollar i året på håndhevelse og tjene 6 milliarder på skatteinntekter dersom marihuana ble legalisert. I Storbritannia har myndighetene beregnet at de kan tjene opptil 800 millioner pund i året på å legalisere. I Norge har markedet blitt anslått til to milliarder kroner, og tidligere høyesterettsdommer Ketil Lund mener vi bruker store summer på håndhevelse.

5. Det minsker risikoen for at ungdom prøver hardere stoffer

6. Det sikrer god kvalitet

7. Forbudet fungerer ikke

Det finnes knapt ikke en kommune her i landet hvor man ikke kan få tak i cannabis. Er du i en storby er det lettere å kjøpe cannabis på gata enn å kjøpe en pils på butikken etter kl. 20. Vi klarer ikke engang å holde cannabis unna skoler og fengsler.

8. Alderskontroll

Det er ingen av dopselgerne nede ved Akerselva som spør om du har legitimasjon. Med regulert salg av cannabis kan utsalgsstedene påkreves å sjekke legitimasjon, akkurat som man gjør med alkoholsalg i dag. Kontroll av dette vil fungere på akkurat samme måte som det gjøres i dag.

9. Det fjerner behovet for syntetisk cannabis

10. Det skader ingen andre enn brukeren selv

En undersøkelse fra Canada viser at samfunnets helseutgifter som forbindes med cannabis utgjør så lite som 0,2 % av sammenlagte skader fra bruk av alkohol, tobakk og narkotika. Tredjepartsskader, altså det som går utover andre enn den som bruker rusmidlet (omsorgssvikt, vold og trafikkskader) har vist seg å være små sammenliknet med de som knyttes til alkohol.

Det er ikke problemfritt med legalisering og regulering av cannabis. FpU tror likevel at det er den minst dårlige løsningen.

[1] http://www.jus.uio.no/ikrs/tjenester/kunnskap/kriminalpolitikk/meninger/2010/avkriminaliseringavnarkotikabrukhtml[2] https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1448346/[3] http://www.emcdda.europa.eu/data/stats2015[4] https://www.unodc.org/pdf/WDR_2005/volume_1_chap2.pdf[5] https://www.unodc.org/unodc/en/frontpage/drug-trafficking-and-the-financing-of-terrorism.html[6] Bretteville-Jensen, Anne Line (2013). "Bør cannabis bli lovlig?". I Bretteville-Jensen, Anne Line. Hva vet vi om cannabis?. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 9788215021393.[7] http://time.com/3801889/us-legalization-marijuana-trade/[8] http://www.vox.com/2015/12/31/10694644/marijuana-legalization-winning[9] https://www.aclu.org/blog/hundreds-economists-marijuana-prohibition-costs-billions-legalization-would-earn-billions[10] http://www.telegraph.co.uk/news/health/news/11927949/Leaked-Ireasury-report-reveals-legalised-cannabis-could-be-worth-hundreds-of-millions-to-the-Exchequer.html[11] http://www.nettavisen.no/nyheter/2752696.html[12] http://www.aftenposten.no/nyheter/iriks/politikk/Vil-avkriminalisere-narkotika-5318500.html[13] https://web.archive.org/web/20060219095617/http://www.dagsavisen.no/innenriks/article942399.ece[14] http://www.drugpolicy.org/drug-facts/10-facts-about-marijuana[15] https://www.opensocietyfoundations.org/reports/coffee-shops-and-compromise-separated-illicit-drug-markets-netherlands[16] http://www.t-a.no/incoming/article11343833.ece[17] http://rus-ost.no/file=12294[18] https://en.wikipedia.org/wiki/Drug_test#Detection_periods[19] http://www.talkingdrugs.org/what-is-in-soap-bar[20] http://www.vg.no/nyheter/innenriks/narkotika/frykter-farlig-glassdop-er-i-norge/a/185363/[21] http://www.emcdda.europa.eu/data/stats2015[22] http://www.nrk.no/ostlandssendingen/skoleklasser-tatt-for-cannabisbruk-1.11100801[23] http://www.vg.no/nyheter/innenriks/narkotika/kaster-narkotika-inn-i-oslo-fengsel/a/10007130/[24] http://www.sirus.no/syntetiske-cannabinoider-et-nytt-skrekkdop-pa-narkotikamarkedet/[25] http://www.drugscience.org.uk/drugs-info/legal-highs/[26] Iversen, Leslie L. (2008). The Science of Marijuana. 2nd edition. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-532824-0.[27] Rossow, Ingeborg (2013). "Tredjepartssakder og samfunnskostnader ved cannabisbruk". I Bretteville-Jensen, Anne Line. Hva vet vi om cannabis?. Oslo: Universitetsforlaget. s. 106-108. ISBN 9788215021393.

# data[].attributes.attachment_link.title
10 grunner til å legalisere cannabis - Fremskrittspartiets Ungdom

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Politiet har viktigere oppgaver å drive med Politiet bør bruke sin tid på å forebygge og etterforske kriminalitet som har et offer. Det er meningsløst at politiet må henlegge voldssaker samtidig som de bruker ressurser på å arrestere folk for besittelse. Straffelovkommisjonen anbefalte i 2002 å avkriminalisere bruk fordi det er et lovbrudd som ...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En ung mann med ryggsekk går inn i et fremmed hjem. Han fyller sekken med penger. Det er ikke hans penger, han tar dem likevel.
Hvordan skal vi håndtere denne mannens handlinger? Fengsel, roper folk, nærmest som en ren refleks. Den fysiske friheten - vi tar den! La oss gjøre ham til vår fange.
Er svaret så opplagt? Vi mangler e n grunnleggende og prinsipiell debatt om hvordan storsamfunnet skal håndtere enkeltindivider som bryter fellesskapets regler. Det er et svik mot de som blir kastet i fengsel, mot deres barn og familie. Men det er først og fremst et svik mot det samfunnet som lovbryterne etter hvert skal tilbake til.

"Forskning kan tyde på at straffen virker mindre preventivt enn juristene og lovgiverne skulle ønske

Fengselsstraff er begrunnet i tanken om at straffen hindrer gjentakelse - det såkalte prevensjonshensynet. Du stjeler ikke igjen hvis du har sittet noen år bak murene - dette er det individualpreventive hensyn. Det er også begrunnet i allmennpreventive hensyn: en straff skal virke avskrekkende på et helt samfunn. Tanken om gjengjeldelse eller hevn er formelt sett ikke et relevant hensyn for straff i Norge.
Les også: Portuguals ruspolitikk er ikke perfekt, men den funker I hvilken grad en fengselsstraff faktisk virker preventivt er derimot uklart. Jussen legger det til grunn, men kriminologisk forskning kan tyde på at straffen virker mindre preventivt enn juristene og lovgiverne skulle ønske. I hvert fall varierer det i stor grad fra forbrytelse til forbrytelse.
Et fengselsopphold skal virke rehabiliterende - i Norge står en slik tankegang sterkt. Vi prøver å fylle fengselsoppholdet med skole, mulighet for enkelt arbeid og sinnemestringskurs. Likevel, størstedelen av oppholdet sitter fangen innelåst på cella. Fengselet som et rekrutteringssted for videre kriminalitet er dessuten veldokumentert.

Vi har tidligere vist at vi kan tenke nytt om straff. Opplysningstidens Cesare Beccaria ledet i sin tid an i reformeringen av straffemetodene, hvor fengsel erstattet dødsstraff og tortur. Godt er det - men det begynner å bli lenge siden 1700-tallet.

"Andelen som begår ny kriminalitet er lavere for de som har sonet med fotlenke enn for de som har sittet i fengsel

Hvilke alternativer har vi? Vi har flere. Noen er allerede i bruk, om enn i liten grad. Utviklingen går tregt, og offentlighetens engasjement er slapt. La oss se på et realistisk og moderne alternativ: bruken av elektronisk fotlenke. Ønsker vi et samfunn med minst mulig kriminalitet tyder mye på at vi burde bruke elektronisk fotlenke mer. Evalueringen av prøveprosjektet om elektronisk fotlenke viser at andelen som begår ny kriminalitet er lavere for de som har sonet med fotlenke enn for de som har sittet i fengsel. Det virker i hvert fall som om fotlenken bedre oppfyller ønske om rehabilitering og har en sterkere individualpreventiv effekt.

"For hver person en stat sender i fengsel, rammer den også en mor, en sønn, en kjæreste.

Det er i tillegg betraktelig billigere. Soning med elektronisk fotlenke koster rundt en fjerdedel av en soningsplass på et høysikkerhetsfengsel. Samtidig vil den dømte kunne fortsette i jobb, og fortsette å betale skatt.
Ikke minst blir uskyldige tredjeparter som barn av dømte, rammet i mye mindre grad ved bruk av elektronisk fotlenke. For hver person en stat sender i fengsel, rammer den også en mor, en sønn, en kjæreste.
Elektronisk fotlenke passer neppe for alle. Personer som er åpenbart farlige for samfunnet, må vi beskyttes mot. Men norske fengsler er fylt opp av folk som sitter på korte dommer. 70 prosent av norske fanger soner en dom på under 3 måneder, viser tall fra Statistisk sentralbyrå. De sitter typisk inne for mindre alvorlig vinningskriminalitet, mindre narkotikaforbrytelser og fyllekjøring. Det er langt mellom drapsmennene i norske fengsler.

Der Norge tidligere var et foregangsland innen kriminalpolitikken, er det nå andre land som leder an som de mest progressive. Belgia har innført en ordning hvor alle som er dømt for en dom på under ett år, i utgangspunktet soner utenfor fengselet. En slik ordning i Norge ville ført til en enorm omveltning. Her har seriemorderen og tyven kun en ting til felles: de sitter i samme fengsel.

"La det være sagt: Elektronisk fotlenke innebærer en fullstendig overvåkning og kontroll

For mange vil hovedproblemet med elektronisk fotlenke være at straffelementet oppleves som for mildt - den kriminelle slipper for lett unna. La det være sagt: Elektronisk fotlenke innebærer en fullstendig overvåkning og kontroll.
Staten setter detaljerte rammer for hvordan livet skal leves, blant annet med innetider. Brytes innetidene, venter det reaksjoner. Dette er inngrep som de fleste av oss vil oppfatte som krenkende. Dette er straff. Slik jeg ser det, har vi to alternativer. Enten å fortsette med den omfattende bruken av fengselsstraff. Da bør vi imidlertid slutte å smykke oss med at vi straffer av hensyn til den preventive effekten. Vi straffer for å hevne oss, en direkte gjengjeldelse av den kriminelle handlingen. Uten at det nødvendigvis betyr at det er snakk om en mindre sivilisert straff, slik Samtidig er det en mindre straff enn total frihetsberøvelse i et fengsel. Spørsmålet blir hvor mye vi er villig til å betale for følelsen av hevn. Civitas jurist og filosof Morten Kinander har redegjort godt for. Dersom vi ønsker å beholde tanken om prevensjon, må vi tenke nytt om straffen og se på hva som gir en reell rehabilitering.

Å stenge en person inne, frata ham eller henne muligheten til å åpne opp soveromsdøren, til å ta til seg frisk luft, til å leke med sine barn - det må være noe av det mer ekstreme en rettsstat foretar seg. Norske politikere bør hver dag, hele året, være sikre på hvorfor de ønsker å opprettholde den massive bruken av fengsel som straff. Det finnes alternativer.

Les også: Anders Anundsen - Trygghet i hverdagen (Dubstep ReMiX)

# data[].attributes.attachment_link.title
- Fengselsstraff er et svik mot samfunnet - NATT&DAG

# data[].attributes.attachment_link.description
En ung mann med ryggsekk går inn i et fremmed hjem. Han fyller sekken med penger. Det er ikke hans penger, han tar dem likevel. Hvordan skal vi håndtere denne mannens handlinger? Fengsel, roper folk, nærmest som en ren refleks. Den fysiske friheten - vi tar den!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(VG NETT) Over en halv million mennesker lever som sexslaver i Europa. Lave straffer gjør at flere kriminelle lokkes til bransjen

Mange av de misbrukte jentene kommer fra fattige kår i Øst-Europa og er lokket eller tvunget vestover. Det starter ofte med løfter om raske penger, men ender opp i et helvete som sexslaver, skriver Aftonbladet.

Og kvinnene er attraktive varer i de kriminelle miljøene. For mens narkotika kun kan selges en gang, kan kvinner selges om og om igjen.
Lave straffer
En annen årsak til at handel med kvinner er populært blant kriminelle, er at strafferammene for hallikvirksomhet i de fleste europesike land er langt lavere enn for eksempel narkotikastraffer, skriver avisen.

Det er også et problem at jentene ofte kommer fra land utenfor EU. Ofte holder de derfor tett om overgrep av redsel for å bli utvist. I hjemlandene i Øst-Europa er det få tilbud til de misbrukte jentene.

# data[].attributes.attachment_link.description
(VG NETT) Over en halv million mennesker lever som sexslaver i Europa. Lave straffer gjør at flere kriminelle lokkes til bransjen Mange av de misbrukte jentene kommer fra fattige kår i Øst-Europa og er lokket eller tvunget vestover. Det starter ofte med løfter om raske penger, men ender opp i et helvete som sexslaver, skriver Aftonbladet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I 2016 ble det anmeldt 64,5 lovbrudd per 1 000 innbyggere. Som det fremgår av figur 1, registreres det langt færre eiendomstyveri enn tidligere, og i 2016 representerte de 20,2 eiendomstyveriene per 1 000 innbyggere en halvering av nivået fra 2003. De siste to årene har det dessuten vært en betydelig nedgang i anmeldte rusmiddellovbrudd, noe som også har bidratt til at anmeldte lovbrudd i 2016 er på det laveste nivået som er registrert med denne typen statistikk.

Kraftig nedgang i anmeldte eiendomstyveri

Politi og påtalemyndigheten registrerte drøyt 105 100 anmeldelser av eiendomstyveri i 2016. Av disse utgjorde de 69 200 registrerte tyveriene to tredeler, mens de 17 200 grove tyveriene tilsvarte en andel på 16,5 prosent. I 2016 ble det også anmeldt nesten 13 600 tilfeller av mindre tyveri.

Det ble anmeldt 7 900 tyverier og mer enn 2 100 grove tyverier fra - i tillegg til nesten 4 500 brukstyverier av - bil og annet motorkjøretøy i 2016. Antallet slike tyverier fra og av motorkjøretøy i 2016 utgjør en nedgang fra året før på 16 prosent. Det ble også registrert 14 800 tyverier (inkl. grove tyverier) fra bolig og fritidsbolig. Som det fremgår av figur 2 og 3, forlenges dermed de nedadgående trendene disse typene tyverier har hatt over tid, og antallet slike tyverier er nå henholdsvis 39 200 og 10 000 mindre enn i 2003.

Nedgangen i tyverier av og fra motorkjøretøy - samt tyverier fra bolig og fritidsbolig - tilsvarer dermed nær 60 prosent av den samlede nedgangen på 85 100 eiendomstyverier siden 2003.

Bedre statistikk over tyverier fra 2016

Fra og med 2016 har politiets nye kodeverk for lovbrudd åpnet for at SSB kan klassifisere tyveri etter flere nye typer, som blant annet gjør det mulig å beskrive typer tyveri fra person på en bedre måte enn før. I 2016 ble for eksempel nesten hvert tredje av de til sammen nesten 31 000 tyveriene fra person (inkl. grove tyverier) begått i et salgslokale, mens nær én av fem skjedde på et kollektivtransportmiddel. I tillegg skjedde i underkant av 17 prosent av slike tyverier i en gate, park eller i et annet friområde.

Etter innføringen av ny straffelov ser det for mange typer tyverier imidlertid ut til å ha skjedd en delvis omfordeling fra grovt til "vanlig" tyveri. Dette gjelder særlig tyveri fra person, som i 2016 hadde en vesentlig mindre andel grove tyverier enn i de fleste foregående år. Dette kan blant annet ha sammenheng med at bestemmelsen om grovt tyveri i straffeloven 2005 ikke har videreført momentet om at det skal legges særlig vekt på hvorvidt tyveriet har skjedd "fra person på offentlig sted". Se også tekstboks og artikkel om De nye kriminalstatistikkene.

Én av fire eiendomstyverier skjedde i Oslo

Over 90 prosent av alle anmeldte eiendomstyverier i 2016 ble oppgitt å ha skjedd i Norge, mens drøyt 8 100 ble registrert med et gjerningssted i utlandet. Av de til sammen 97 000 eiendomstyveriene med et gjerningssted i Norge skjedde 26 000 - drøyt en fjerdedel - i Oslo. Tar vi høyde for befolkningssammensetningen, er Oslo fremdeles det fylket med klart flest anmeldte eiendomstyverier: 39,5 per 1 000 innbyggere. Vest-Agder (23,6) og Rogaland (20,2) ble registrert med nest og tredje størst omfang av slike tyverier. På den annen side var det lavest nivå av eiendomstyveri begått i Sogn og Fjordane: 5,3 per 1 000 innbyggere.

Mer enn 21 000 bedragerier

I 2016 ble det også anmeldt drøyt 31 000 lovbrudd i det som etter ny klassifisering inngår i lovbruddsgruppen annet vinningslovbrudd. Av disse økonomiske lovbruddene var nesten 21 400 - eller nesten syv av ti - bedragerilovbrudd, mens drøyt 7 prosent var anmeldte tilfeller av heleri. Politiet og tollvesenet registrerte dessuten nesten 2 000 anmeldelser av brudd på tolloven.

Hvert sjette voldslovbrudd var mishandling i nære relasjoner

Etter SSBs nye standard ble det i 2016 anmeldt nærmere 35 000 tilfeller av vold og mishandling. Av disse var det nesten 20 000 anmeldte voldslovbrudd - som i all hovedsak dreier seg om fysisk vold. De 12 300 registrerte kroppskrenkelsene representerte en økning på nesten 5 prosent fra 2015, mens de 2 200 anmeldelsene av den mer alvorlige voldstypen kroppsskade var noen færre enn året før. I 2016 ble det registrert 27 drap.

I 2016 førte de nesten 3 450 registrerte tilfellene av mishandling i nære relasjoner til at trenden med en årlig økning i slike voldsanmeldelser ble forlenget. Dette er 3,5 prosent flere enn året før, og i 2016 dreide dermed hvert sjette anmeldte voldslovbrudd seg om mishandling i nære relasjoner. Samlet sett bidro økningen i anmeldte kroppskrenkelser og mishandling i nære relasjoner til at det ble registrert 4 prosent flere voldslovbrudd i 2016 enn året før.

Det ble også anmeldt 8 600 trusler, hvorav 328 er registrert som grove trusler, i 2016. I tillegg ble det anmeldt 4 650 tilfeller av hensynsløs adferd og personforfølgelse og 810 ran (inkl. grove ran).

Noe lavere voldsnivå siste tre år

Tar vi høyde for befolkningsutviklingen i Norge, har nivået av anmeldt vold og mishandling holdt seg på et stabilt nivå gjennom store deler av 2000-tallet. Som det fremgår av figur 6, har imidlertid antall innbyggere relativt sett økt noe mer siden 2014 enn antallet anmeldte vold- og mishandlingslovbrudd. I 2016 var det 6,7 anmeldelser per 1 000 innbyggere, noe som gjør at det registrerte voldsnivået de siste tre årene har holdt seg noe lavere enn i perioden 2003-2013.

Høyest nivå i Oslo og Finnmark

Som det fremgår av figur 7, hadde Oslo og Finnmark det høyeste nivået av vold og mishandling i 2016 - som i alle tidligere år. Tar vi høyde for befolkningssammensetningen, var det 10,7 tilfeller av vold og mishandling per 1 000 innbyggere i hovedstaden, mens tilsvarende tall i Finnmark er 9,5. Sogn og Fjordane var fylket med minst omfang - med 4,4 vold- og mishandlingslovbrudd per 1 000 innbyggere.

Når vi fordeler anmeldelsene av vold og mishandling etter gjerningskommunenes befolkningsmengde og sentralitet, er det imidlertid slik at omfanget av denne typen lovbrudd generelt sett øker med antall bosatte i kommunen og grad av sentralitet. Utfra den firedelte sentralitetsinndelingen var det i 2016 for eksempel 5,0 anmeldte volds- og mishandlingslovbrudd per 1 000 innbyggere i de minst sentrale kommunene, mens det tilsvarende antallet for de mest sentrale kommunene var 7,0.

Stor nedgang i anmeldte narkotikalovbrudd

Av de til sammen 50 300 anmeldte rusmiddellovbruddene i 2016 var mer enn syv av ti narkotikalovbrudd, mens de 9 900 anmeldelsene av ruspåvirket kjøring utgjorde nesten en femdel. I tillegg ble det anmeldt 1 800 dopinglovbrudd, som utgjorde en økning på 19,5 prosent fra året før.

Av de i alt snaut 36 200 anmeldte narkotikalovbruddene i 2016, dreide nærmere 19 700 seg om brudd på legemiddelloven og 16 500 var narkotikalovbrudd mot straffeloven. Dette er henholdsvis 9,5 og 17 prosent færre enn i 2015, og som det fremgår av figur 5, har det vært relativt store, årlige endringer i antallet narkotikaanmeldelser. Den store nedgangen i anmeldte narkotikalovbrudd stod for over en tredjedel av den samlede nedgangen i det totale antallet anmeldte lovbrudd fra 2015 til 2016.

Mer detaljert statistikk om ordens- og integritetskrenkelser

I løpet av 2016 ble det registrert over 36 600 ordens- og integritetskrenkelser, og utfra ny klassifisering ble det anmeldt 15 200 myndighetskrenkelser, 13 300 offentlige ordenskrenkelser og 8 100 integritetskrenkelser.

Under myndighetskrenkelser ble det i 2016 anmeldt nærmere 10 400 tilfeller av hindring og motarbeiding av offentlig myndighet. Drøyt to tredjedeler av disse anmeldelsene dreide seg om forulemping og hindring av offentlig tjenestemann, brudd på identifikasjonsplikt og brudd på andre typer pålegg fra politi og annen myndighet. I 2016 ble det også anmeldt 2 400 brudd på utlendingslovgivningen. Når det gjelder offentlige ordenskrenkelser, inkluderer disse 6 900 brudd på våpen-, brann- og eksplosivlovgivning, samt 6 400 ordensforstyrrelser.

Nærmere to av tre anmeldte integritetskrenkelser i 2016 dreide seg om forskjellige typer dokument- og ID-krenkelser. Fra og med ny klassifisering av lovbrudd er anmeldelser av bruk og befatning med en annens identitet og identitetsbevis trukket frem som egne lovbruddstyper, og det ble registrert henholdsvis 2 100 og 470 slike ID-krenkelser i 2016.

Flere anmeldte seksuallovbrudd

Det ble i 2016 anmeldt nesten 7 100 seksuallovbrudd, som er 24 prosent flere enn året før og en økning på hele 48 prosent sammenlignet med 2014. Dette har sammenheng med at politiet i 2016 registrerte flere anmeldelser av voldtekt, seksuell handling og seksuelt krenkende adferd.

I alt ble det registrert 2 235 voldtektsanmeldelser i 2016, slik voldtekt nå er definert i straffeloven og SSBs kriminalstatistikk. En sentral endring i straffeloven 2005 - og i ny klassifisering av lovbrudd - er at det som tidligere ble betegnet som seksuell omgang med barn under 14 år, nå regnes som voldtekt. I 2016 ble det registrert 674 slike voldtekter av barn under 14 år (inkl. grov voldtekt). Det ble også anmeldt 1 561 voldtekter med annen eller uspesifisert alder, som er sammenlignbar med anmeldte voldtekter slik det ble klassifisert i kriminalstatistikkene til og med 2014. Dette inkluderer 68 anmeldelser av grov voldtekt.

I 2016 ble det også registrert 1 300 anmeldelser av seksuell handling og 1 500 tilfeller av seksuelt krenkende adferd. Samlet sett var det 1,4 anmeldte seksuallovbrudd per 1 000 innbyggere, og nivået av anmeldte seksuallovbrudd i 2016 er det klart høyeste som er registrert med denne typen statistikk.

# data[].attributes.attachment_link.description
I 2016 ble det anmeldt 336 500 lovbrudd. Det er 4,3 prosent færre enn året før, og hele 9,6 prosent færre enn i 2014. Tar vi høyde for befolkningsveksten, er nivået av anmeldte lovbrudd i 2016 det klart laveste som er registrert i de 24 årene vi nå har hatt med denne typen statistikk.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Leder av Advokatforeningens strafferettsutvalg, Harald Stabell, mener at straffenivået for narkotikaforbrytelser her i landet er for høyt.

Stabell peker på at narkotikaforbrytere straffes med opp mot 14 års fengsel, mens incest- og voldtektsforbrytere i flere tilfeller blir dømt til under 4 års fengsel.

- Det er et åpenbart misforhold her, som er i strid med folks rettsoppfatning, sier han til NRK.

Advokaten mener at straffene på narkotikaforbrytelser bør senkes, mens straffene for seksualforbrytelser bør heves.

Stipendiat i kriminologi Nicolai B. Johansen er enig i at det er en ubalanse i straffesystemet.

- Straffeloven er ment som en skala over moralsk forkastelighet. Og når man på et forbrytelsesområde har latt det gå så mye inflasjon i straffeutmålingen, skaper det ubalanse i hele denne skalaen, sier han. (©NTB)

# data[].attributes.attachment_link.title
Vil gi narkotikaforbrytere mildere straffer

# data[].attributes.attachment_link.description
Leder av Advokatforeningens strafferettsutvalg, Harald Stabell, mener at straffenivået for narkotikaforbrytelser her i landet er for høyt. Stabell peker på at narkotikaforbrytere straffes med opp mot 14 års fengsel, mens incest- og voldtektsforbrytere i flere tilfeller blir dømt til under 4 års fengsel.