# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Вперед, вогнеборці!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тётушка Сова

# data[].attributes.attachment_link.title
Азбука безпеки на дорозі. 1 серія.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тётушка Сова

# data[].attributes.attachment_link.title
Азбука безпеки на дорозі. 2 серія.

# data[].attributes.attachment_link.title
Фіксики - Вогнегасник

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки 2. Електрично-фантастично

# data[].attributes.attachment_link.title
Уроки тітоньки Сови Уроки обережності

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ПЛЮСПЛЮС

# data[].attributes.attachment_link.title
Корисні підказки. Безпечний двір

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тётушка Сова

# data[].attributes.attachment_link.title
Азбука безпеки на дорозі. 3 серія.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмальовка пожежна безпека - познайомить з основними ознаками початку пожежі. Адже пожежу легше попередити, ніж загасити. Навчить, що робити, коли вогонь і дим. Як правильно вибратися із задимленої квартири і покликати на допомогу. Розфарбовуючи картинки, діти без праці запам'ятають номер пожежної охорони та при пожежі, ховатися в шафи і під столи не будуть.
При розфарбовуванні розмальовки пожежна безпека ваша дитина відчує себе справжніми пожежниками. Озброївшись олівцями та фломастерами взявши вогнегасники, одягнувши спецкостюм, буде мчати на пожежній машині з включеною сигналізацією і нещадно боротися з вогнем. Діставати по пожежній драбині переляканих звірів рятуючи їх з палаючих осель, поливаючи полум'я вогню з пожежного рукава.

Завантажити та роздрукувати розмальовки пожежна безпека

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмальовка пожежна безпека. Роздрукувати картинки для дітей.

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмальовка пожежна безпека - познайомить з основними ознаками початку пожежі. Адже пожежу легше попередити, ніж загасити. Навчить, що робити, коли вогонь і дим. Як правильно вибратися із задимленої квартири і покликати на допомогу. Розфарбовуючи картинки, діти без праці запам'ятають номер пожежної

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пожежники - співробітники МНС, які виїжджають на пожежі, стихійні лиха та інші неприємності, які можуть статися з людиною. У випадку з пожежею зволікати не можна, тому пожежники швидко прибувають на місце і намагаються врятувати постраждалих і швидко локалізувати вогонь, ретельно все згасивши. Слава пожежникам, вони роблять важливу і небезпечна справа.

Щенячий патруль

Поспішає на пожежу

Посміхається

З собакою

Врятував кошеня

Гасить вогонь

Гасить пожежу

Пожежники

У вертольота

У гідранта

В шоломі

Домалюй і розфарбуй

Працюють

У машини

Посміхається

В протигазі

Тушкує

Вертоліт

Дракон

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмальовка "Пожежний" (36 фото)

# data[].attributes.attachment_link.description
Пожежники - співробітники МНС, які виїжджають на пожежі, стихійні лиха та інші неприємності, які можуть статися з людиною. У випадку з пожежею зволікати не можна, тому пожежники швидко прибувають на місце і намагаються врятувати постраждалих і швидко локалізувати вогонь, ретельно все згасивши. Слава

# data[].attributes.attachment_link.description
kyivcity.gov.ua needs to review the security of your connection before proceeding.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дізнайся про свою силу (дітям про коронавірус)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Мороз Тетяна Андріївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація на тему "Безпека вдома"

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентація до виховної години на тему "Безпека вдома". Може використовуватись на уроках Основи здоров`я і на тематичних тижнях.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цікаві казки, вірші,
загадки, вікторини, розмальовки - все,
що допоможе малюку
знати правила
пожежної безпеки

Teacher at Znamenka, Kirovohrads'Ka Oblast', Ukraine

1. 1. Збірка для малюків про пожежну безпеку Цікаві казки, вірші, загадки, вікторини, розмальовки - все, що допоможе малюку знати правила пожежної безпеки

2. 2. ПРОТИПОЖЕЖНІ ЗАГАДКИ Шипить, злиться, води боїться. (Вогонь) *** Червоний гість дерево їсть. (Вогонь) *** Бажаний гість замість цукерок дрова їсть. (Вогонь) *** Скільки б не їв, ніколи ситий не буде. (Вогонь) *** Жувати не жую, а все поїдаю, все тільки їм, а з голоду помираю. (Вогонь) *** Лісом він котився з ревом, Їв кущі, траву, дерева. А коли напивсь води - Стих і згаснув назавжди. (Вогонь) *** Лишає він страшні сліди, Усе він пожирає. А як даси йому води - Відразу помирає! (Вогонь) В домі червона корова почала ревти, по даху чорне теля стало бігти.(Вогонь та дим) *** Кінь в міжгір'ї - хвіст у небі.(Вогонь та дим) *** Червоний півень по жердині скаче, своїм гребінцем величається,а як торкнешся, то кусається. Якщо в квартиру зайде цей гість, то все дотла він з'їсть.(Вогонь). *** Без крил, без рук, без ніг, а вгору піднімається. (Дим) До пори вишу, До пори мовчу, А вогонь зачую - І сичу, й лютую.(Вогнегасник) *** Він завжди на гвіздочку, Має червону сорочку. І вогонь блокує вміло В білій і пухнастій піні. ( Вогнегасник) *** Коли вогнище палає, Він гасить його допомагає. Із піщинок наш дружок, Здогадались? Це ....(Пісок) *** Буває хмаркою вона, сніжинкою буває. Бува, як скло, крихка й тверда, Та більше рідкою буває. Найважливіша в пожежного зброя З нею завжди іде він до бою. (Вода) Що це за машина? Спішить, сурмить: - Дорогу дай! - Моргає синім оком. Приїде вчасно - і біда Людей обійде боком. (Пожежна машина) *** Хвостом воду бере, Хвостом випускає Як вогонь розбушувався Його поливає. (Пожежна машина) Живуть у тісній темниці, Без страху темноти, Хлоп'ята яснолиці - Вогню малі брати. І мають душу щедру, Хоч дерева сини, Згораючи до щенту, Вогонь дають вони. (Сірники) ***

3. 3. Вогню малі брати І мають щедру душу. Хоч з дерева вони Вогонь дають завжди. (Сірники) *** У коробці спочивають Хлопці - наче близнюки. В них коричневі голівки І зовуть їх.....(сірники) Випав на підлогу жаринку, Дерев'яна підлога запалив, Не дивись, не чекай, не стій, А залий його ... З вогнем боротися ми повинні - Ми сміливі працівники, З водою ми напарники. Ми дуже людям всім потрібні, Так хто ж ми? Якщо молодші сестрички, Запалюють вдома сірники, Що ти повинен зробити? Відразу сірники ті ... Шипить і злиться, Води боїться, З мовою, а не гавкає, Без зубів, а кусає. Що, ледь доторкнувшись, Перетворює в дим дрова? Без рук, без ніг, До неба повзе. Поряд з двірником крокую, Розгрібають сніг кругом, І пожежним допомагаю Засипати вогонь піском. Поспішає, гуде - дай дорогу, Моргає синім оком, Примчиться вчасно - врятує Дітей та дорослих разом. Я волохатий, я кудлатий, Я взимку над кожною хатою, Над пожежею і заводом, Над багаттям і пароплавом. Але ніде-ніде мене Не буває без вогню. (Дим.) Сіре сукно Тягнеться у вікно, В'ється, взвивается, В небо лине. (Дим.) Що вище даху, Ловче миші? (Дим.) Білий стовп стоїть на даху І росте все вище, вище. Ось доріс він до небес - І зник. (Дим.) Народився я в печі, Завился в колечка, Станцював тропака І пішов у хмари. (Дим.)

4. 4. На вулиці стовпом, В хаті скатертиною. (Дим.) У будинку піч затопили, А заслінку не відкрили. Не пішов він по трубі, А стовпом стоїть в хаті. (Дим.) Батько тільки народився, а син уже по вулиці гуляє. (Вогонь, дим.) Мати товста, дочка красна, син - сокіл під небеса пішов. (Піч, вогонь, дим.) А обличчя у сажотруса Не буває чистим-чистим. На щоках і навіть століттях У нього чорніє... (Сажа.) Нагодуєш - живе, напоїш - помре. (Вогонь.) Все їсть не наїдається, А поп'є - помирає. (Вогонь.) В камені спав, Ппро залозу встав, Ппро дереву пішов, Доак сокіл пролетів. (Вогонь.) Без рук, без ніг, А на гору швидко повзе. (Вогонь.) Жувати - не жую, а всі поедаю. (Вогонь.)

5. 5. Лагідним бранцем роками Я живу всередині печі І варю супи з борщами, Випікаю калачі. Я даю тепло для дому, Але в мені завжди, повір, Пострашней розкатів грому Кровожерний захований звір. (Вогонь.) Шипить і злиться, Води боїться. З мовою - а не гавкає, Без зубів - а кусає? (Вогонь.) Без нього ми як без рук, Нам він найкращий друг, Але іноді він, хлопці, Може стати заклятим ворогом! (Вогонь.) Він один хлопців, Нпро коли з ним пустують, Прон стає ворогом І спалює все кругом. (Прогонь.) Батько гарячий і красний, Буває він небезпечний. А син птахом злетить, До отця не повернеться. (Вогонь та дим.) Рудий звір у печі сидить. Рудий звір на всіх сердиться. Він від злості їсть дрова Цілу годину, а може два. Ти його рукою не чіпай Искусает всю долоню. (Прогонь.) Він буває таким різним - Білим, блакитним і червоним, Яскраво-жовтим і, ще ж, Олімпійським він може бути. (Вогонь.) Гривастий, Немов рудий кінь, В каміні стрибає... (Вогонь.) Жар - птах літає, Золоті пера упускає. (Вогонь.) Він поглинає все навколо,

6. 6. Коли вирує, озвірівши. А вдома він - хороший друг, Дає світло, і обігрів. (Вогонь.) Він може сильно вирувати І все навколо спопелити. Якщо Не хочеш стати жертвою, Так поспіши залити водою. (Вогонь.) Всі мене люблять і всі мене гублять. (Вогонь.) Можу я бути лагідним часом, Ваш будинок зігрію я взимку. Але коли зі мною грати візьмуться - Можу пожежею обернутися! (Вогонь.) Трохи народився - він кумедний, Тихий, слабкий, але підступний. Підросте - тріщить і пече, Роєм іскор небезпечно в'ється І, танцюючи на вугіллі, Викликає часто страх. (Вогонь.) На кухні - пьезозажигалка, Надійніше сірників та "мигалка". Натиснеш на цей інструмент - Вона народиться в цей момент. (Іскра.) Поліно в топці палахкотить І "зірки" ці у нас кидає. Одна частка палаюча Пожежею може звернутися. (Іскра.) Вони, як бризки від вогню, Все норовлять обпалити мене.

7. 7. (Іскри.) І мала, і зла, трохи свічку. Але вже якщо прилечу - багато горя принесу. (Іскра.) Біле їсть, чорне упускає. (Горить лучина.) Молотком шахтар стукає, Камінь чорний видобуває. Він потім в печі горить, Будинок взимку наш зігріває. (Вугілля.) Чорний кінь Стрибає у вогонь. (Кочерга.) Його зазвичай розпалюють, Але тим же словом називають Сімейний затишок, будинок і дах, Де є турбота і любов. (Вогнище.) Що виходить від вогню, Грея вас, тебе, мене? (Тепло.) В тебе є, в мене, У черевика, біля вогню. (Мова - мова полум'я.) Господиня топить піч на кухні, Скажи, коли вогонь згасне, То що залишиться від дров? Назвати мені слово ти готовий? (Зола.) Я - підступний палій! Ви вогню хочете - нате! Я - всесильний окислювач (Якщо тільки дров дасте). (Кисень.) Висить - мовчить, А перевернеш, сичить, І піна летить. (Вогнегасник.)

8. 8. В сорочці, в яскраво-червоній, В роботі безвідмовний. Прилад по імені ВП-5 Зобов'язаний кожен школяр знати! (Вогнегасник.) Лізе в полум'я напролом Пожежний інвентар... (Лом.) На колесах, а не вооз. З водою, а не паровоз. Бока в поясах, Завжди на варті. (Пожежна бочка.) Червона маківка, Два вушка, два дужка, Порожньо так бринькає, А наповниш - мовчить. (Пожежне відро.) Танути може, та не лід. Не ліхтар, а світло дає. (Свічка.) Тонка дівчина, біла юбчонка, червоний ніс, Чим довші ночі, тим вона коротше (Свічка.) Голова вогнем палає, Тіло тане і згоряє. Я корисної бути хочу: Лампи немає - я посвечу. (Свічка.) Стоїть стовп, що горить світло, А вугілля (проводів) немає. (Свічка.) Від вогню горить і тане, Помещенье висвітлює. В пиріг на день народження Може бути як прикраса. (Свічка.) Свічка сльози проливала, Просто крошечною стала. Полум'я весело не б'ється. Як тепер свічка зветься?

9. 9. (Недогарок.) У дерев'яному будиночку Проживають гномики. Вже такі добряки - Роздають всім вогники. (Сірники.) Сплять струнко доньки У фанерному домочке. У сонь, у тихонь В головках вогонь. (Сірники.) В маленькій коморі Тримають сто пожеж. (Сірники.) Це тісний-тісний будинок: Сто сестричок туляться в ньому. І кожна з сестер Може спалахнути, як багаття! Не жартуй з сестричками, Тоненькими ... (Сірниками.) Летіла мошка - Осикова ніжка. На стіг села - Все сіно з'їла. (Зпичка.) У чисто прибраній светличке Дрімають сестри-невелички. Ці сестри весь деньок Добували вогник. (Сірники.) Запальничка-невеличка В коробочці - це... (Сірник.) З неї - у сірники голова, Кажуть, у вухах у нас вона. Нею пахне від чортів у пеклі. Зрозуміли, про що я мову веду? (Сірка.) Вона все сірники перемогла. В нафтовий газ її сила. Втомилася - треба заправляти, Палала щоб вона знову. (Запальничка.) Червоний півень по вулиці біжить.

10. 10. (Пожежа.) Що буває, якщо пташки Запалюють в будинку сірники? (Пожар.) Хто небезпечний всій окрузі Спекотним днем, в шалену завірюху? Хто залишить нас без даху над головою, Без пальто в мороз суворий? (Пожежа.) З собою сірники не носи, Побачив полум'я - погаси. Від гри з вогнем - біда: Будинок згорає без сліду. (Пожежа.) Полум'я тут стіною стоїть Дуже страшний на вигляд. А навколо сильний жар - Старий будинок обгорнув... (Пожежа.) Полум'я б'ється з-під стріхи, Крик про допомогу ми чуємо, Всі метушаться, кошмар! Це лихо - ... (Пожежа.) Загорівся якщо будинок, Як ту біду назвемо? (Пожежа.) Поливаючи будинок водою, Ми врятуємо його з тобою. І вогнегасник теж У цій справі нам допоможе. Як зветься та біда, Привела нас сюди? (Пожежа.) З гривою рудо-золотистою

11. 11. Скаче кінь по даху швидкий, Де промчить - вугілля, дим, Попіл саваном сивим. Дуже страшний, пашить жаром, А зветься він ... (Пожежею.) Я гасити пожежу допоміг, Заробив там ... Але горда моя сім'я - Врятував кота сусіда я! (Опік.) Якщо раптом прийшла біда, Б'ємо ми в дзвін завжди. Повінь, пожежа - Всі збіжаться: малий і старий. (Сполох.) Туристи в табір свій прийдуть, Його під вечір розведуть. Він буде довго палахкотіти, Своїм теплом їх зігрівати. (Вогнище.) Влаштували Привал туристи - Розбили табір в чистому полі. Поліна де тепер тріщать? І іскри від чого летять? (Вогнище.) Ми не ламали дерева - Гілок ми в лісі набрали. Хто з вас сказати береться, Як то паливо зветься? (Хворост.) Іскри водять над багаттям хоровод. Відлітають від вогню у небосхил. Але згаснуть вогники, безсумнівно, І залишать почорніле поліно.

12. 12. (Головешка.) Ось хмари бризнули дощем, Світло раптом стало, точно днем. Що сліпуче виблискує, Оглушливий грім народжує? (У лісі дерева підпалює?) (Блискавка.) Наповнений порохом снаряд. Він чекає команди від хлопців. Вогнями різними виблискує, Коли злітає під хмари. (Петарда.) І сорочки, і штанці, Гладить він для вас, діточки, Але запам'ятайте друзі, Грати вам з ним не можна! (Праска.) То назад, То вперед Ходить, бродить пароплав. Зупиниш - роре, Продырявит море. (Праска.) То назад, то вперед Блукає, блукає пароплав. Зупиниш - горе, Продырявишь море. (Праска.) Розжарився занадто раптом Електричний праска, Що ви повинні зробити, дітки? Вийняти вилку з... (Розетки.) Випав на підлогу угольок Дерев'яна підлога пропалив. Не дивись, не чекай, не стій, А залий його ... (Водою.) Пече піч - її не чіпай, Тому що в ній... (Прогонь.) Пустун з сірниками пустували

13. 13. Пустун до лікарні... (Угодил.) Ростом невеличка Маленька сірник. Тільки чіпати сірники Не май... (звички) Якщо молодші сестрички Запалюють вдома сірники, Що ти повинен зробити? Відразу сірники ті ... (Протнять.) Якщо де зберігається сміття Або просто різний мотлох, Треба буде попрацювати Навести там порядок. Мітлу, лопату взяли Та швидко все ... (Убрали.) Якщо майно хочеш зберегти Не йди, коли топиться... (Піч!) Включено праска, господарів немає, На простирадлі димить слід. Хлопці, приймайте заходи, Праска гарячий... (Вимикайте!) Ти про пожежу почув, Скоріш про це дай... (Сигнал!) Палає будинок. Кошмар! Приборкала вона пожежа. (Пожежна машина.) У місця вогненебезпечні Поспішають машини... (Червоні - пожежні машини.) Безстрашний герой, що завжди на посту, Він чує біду і вогонь за версту. Нерівний веде зі стихією він бій, Прагне завжди захистити нас з тобою. (Пожежний.) Переможе вогонь підступний Той, кого звуть ... (Пожежний.)

14. 14. Легендарні герої, У вогонь йдуть ... (Пожежники.) У брезентовому куртці і касці, Забувши про кольчужну бронь, Рішуче і без побоювання Впадає лицар у вогонь. (Пожежний.) Якщо раптом трапиться пожежа, Хто швидше всіх примчиться На машині яскраво-червоною, Щоб залити вогонь небезпечний? (Пожежний.) На машині яскраво-червоної Я примчу за п'ять хвилин. Там, де полум'я і небезпека, Опинюся я тут як тут. Є покликання у мене - Захищати вас від вогню. (Пожежний.) Пожежного часто у вогні захищала Така "кашкет" - вона з металу. (Каска.) З вістрям залізним, З загнутим крюком Пожежний інвентар. Вам він не знайомий? (Багор.) Коли бензин горить чудово, Його легко затушит... (Піна.) Речовина летку це З їдким запахом і без кольору З конфорки на кухні струмує, Чиркнешь спичкою - враз спалахне. (Газ.) Ємність, що містить газ,

15. 15. Назве мені хто з вас? (Балон.) Є на кухні агрегат, Що готувати їжу радий. Чиркнем сірником і негайно Вогником вона зметнеться газ. (Плита.) Чотири сонця у бабусі на кухні, Чотири сонця горіли і погасли. Готові щі, компот, млинці, До завтра сонця не потрібні. (Газова плита.) По стежках я біжу, Без стежки не можу. Де мене, хлопці, немає, Не запалиться в будинку світло. (Струм.) Він у грозу нас не підводить В землю блискавку веде. (Блискавковідвід.)

16. 16. Вірші Любі хлопчики й дівчатка, Слухайте, що каже татко: "Сірників до рук не брати! Бо згоріти може хата!" І до мами прислухайтесь: "Із вогнем, малі, не грайтесь! Сірники - то не забава! Гратись з ними - марна справа!" Поради, щоб не сталося пожежі Вогню боятися не треба Якщо порядок в домі в тебе, Якщо працюють справно речі: Магнітофон та газ плита - Пожежа в дім не завіта! Якщо ви йдете в гості з дому Надовго до своїх знайомих, Про газ та струм не забувайте. І добре все перевіряйте, Без догляду не залишайте. Якщо в сім'ї маленькі діти І вміють сірники палити, Призвести можуть до біди. Дітей самих не залишайте, І сірники від них ховайте! Якщо колись в якусь хвилину, Ви десь помітили жарину - Її ви швидко, водою гасіть, Із іскри все може згоріть. Всі знайте вимоги пожежні Та будьте пильні й обережні. У час коли пожежа враз, Почнеться на очах у вас, Не панікуйте, бо ви завчасно Придали добрий вогнегасник. Лиш той хто про безпеку дбає Проблем з пожежами не має! У світі безліч є рідин - І газ, і спирт, також бензин. Одну загальну рису мають Від сірника враз вибухають. Рідини ці запам'ятайте І якнайдалі від вогню ховайте. Із сірниками гра - буде біда Дуже люблять сірники Розпалить вогонь в печі, Всіх в кімнаті обігріти І смачний обід зварити. Та не люблять сірники, Як беруть їх малюки,

17. 17. В небезпечні ігри грають, На дорослих не зважають. І тоді страшна біда Може статись, дітвора. Вогонь добрий - стане злим, Ви не впораєтесь з ним. Загорівсь один сірник, - А вже глянеш - все горить: Гардини, меблі, іграшки... Куди ховатись від біди? А як вже сталася біда, Себе рятуйте, дітвора. Пощади злий вогонь не знає, Вас ліжко й шафа не сховає. Як ще слабкий вогонь і дим, Залий водою, ковдру кинь. Коли не впораєшся з ним, Телефонуйте "101". А сам швиденько утікай І ще таке запам'ятай: Коли хтось менший є в кімнаті, Його з собою забирай. Якщо багато диму у кімнаті І важко дихати тобі, Хустину швидко намочи І рот, і ніс собі ти зав'яжи. Ляж на підлогу - Дим завжди вгорі. Згадай, вхідні де двері, І туди мерщій повзи. Як загорівся одяг на тобі, То з переляку ти не побіжи, Його зніми або облий водою, До стін, чи до підлоги притулись спиною. Правила вивчайте, малюки, І не беріть ніколи сірники. Бо недалеко завжди до біди, Коли в руках дитини сірники. Мчить червона машина

18. 18. Все швидше, швидше вперед! Командир сидить в кабіні І секундах рахунок веде. - Поднажми ще трошки,- Він шоферові каже, - Бачиш, у полум'ї віконце? Це житловий будинок горить. Може, там залишилися діти, Люди чекають з надією нас... - Все Ясно, - відповів шофер, Давши машині повний газ. К. Оленєв. ВОГНЕННІ ПРИСЛІВ'Я ТА ПРИКАЗКИ ● Від іскри сир-бор загорівся. ● Від іскри Москва загорілася. ● Бережися, не обпечися! ● Не підкладай до вогню соломи, не підпалюй, так і не згорить. ● Не жартуй з вогнем, бо обпечешся. ● Вогонь не вода - охопить, не випливеш. ● Вогонь не вода - скарб не спливають. ● Від іскри пожежа народжується. ● Іскра мала великий полум'я народить. ● Поки іскра в попелі, тоді і туші. ● Вогонь та вода все сокрушат. ● У вогні і залізо плавко. ● Не грай, кішка, з вогнем - лапу обожжешь. ● Іскру гаси до пожежі, біду відводь до удару. ● Сльози пожежу не гасять. ● Поганий мир вогню з водою. ● Червоний півень пройшовся. ● Сену з вогнем не ужитися. ● Дерево з вогнем не дружить. ● Сірники не іграшка, вогонь не забава. ● Упустиш вогонь - не загасиш. ● Де вогонь, там і дим. ● Диму без вогню не буває. ● Дорого при пожежі і відро води. ● Вогонь добрий слуга, але поганий господар. ● Як би малий вогник не був, завжди від нього дим. ● Сірник - невеличка, а вогонь велетень. ● І мала іскра спалює міста.

19. 19. ● Кожна людина заздалегідь думає про пожежу. ● Краще багаття маленький, ніж пожежа великий. ● Один на пожежі не боєць. ● Полум'я - це благо і життя, якщо не забути погасити його вчасно. ● З вогнем воюють, а без вогню горюють. ● Людина без вогню не живе ні єдиного дня. ● При вогні як при сонці світло, при вогні і взимку тепло. ● Вогонь - друг і ворог людини. ● Від іскор пожежа народжується. ● Не жартуй з вогнем - можеш згоріти. ● Сірники не чіпай - в них вогонь. ● Не май звички носити в кишені сірники. ● Пече піч, її не чіпай, бо в ній - вогонь. ● Маленька сірник спалює великий ліс. ● Сірник - невеличка. Вогонь - велетень. ● Все пройшло, як вогнем спалило. ● Вогонь та вода все сокрушат. ● Від вогню і камінь трісне. ● В хаті іскра проказлива. ● Водою пожежу гасять, а розумом - запобіжать. ● В руках сірник була хата спливла. ● Вогонь - суддя безпечності людей. ● Боятися як вогню. ● Пожежного справі вчитися - вперед стане в нагоді. ● Вранці, ввечері і вдень будь обережний з вогнем.

20. 20. КАЗКИ ПРИГОДИ СІРНИКА (маленька казочка) Жив-був у коробочці сірничок на ім'я Спалах. "Може, я стану кому-небудь у нагоді", - подумав Спалах і викотився з коробки. По дорозі йому зустрівся Півник. Він вирішив взяти Спалаха з собою в гості до Мурки. Але сірничок згадав знайомий "Тілі - бом" і відмовився йти з Півником. Потім з сірничком захотіли погратися мишенята біля сухого хмизу. Але вони не вміли обережно поводитися з сірниками, і Спалахне погодився товаришувати з ними. Нарешті, сірничка знайшов маленький Івасик. Він знав, що сірники - не іграшки, і віддав його мамі. "Дуже добре, - сказала мама, - буде чим розпалити піч". "Я знадобився!" - вигукнув радісно сірничокі спалахнув. Добре приносити корись! СІРНИКИ - НЕ ІГРАШКИ Була маленька дівчинка Оленка. Якось вона взяла в руки сірники та й запалила вогонь. Але в цей час Оленку покликав брат Василько. Дівчинка кинула сірники на підлогу тай побігла до нього. Вогонь почав розгоратися. Василько це побачив, схопив телефон та зателефонував 101. Через 5 хвилин приїхали пожежні і загасили пожежу. Діти, пам'ятайте, що бавитися з сірниками - небезпечно для вашого життя! КОЛИ ОЛІ НЕ БУЛО ВДОМА Оля ніколи не розлучалась з своїми іграшками, але одного разу вонапішла в цирк. А поки її не було вдома, трапилось ось що... Ведмежатко забрело на кухню, взяло сірники, запалило один і само непомітило, яквся коробка спалахнула, і вогонь сильно обпік йому лапи. Лялька Ніна в цей час вирізала із паперу прапорці. Відчувши запах диму, вона побігла на кухню, але забула покласти ножиціна стіл, спіткнулась під час бігу, впала і поранила собі руку. Рудик хотів полікувати своїх друзів, заліз в аптечку івзяв ліки, що стояли найближче. Красиві яскраві кульки йомусподобались, і він їх проковтнув. "Ой, ой, ой, як пече в середині! Як

21. 21. крутиться голова!"- завив Рудикі почав качатися по килиму. "Що там трапилось? - подумав Слон. Зроблю я світло яскравішим!" і тільки доторкнувся до розетки, як його щось боляче вдарило. Тут надійшла Оля. "Ні, - подумала вона, - ніколи не буду залишати малюків одних!". Дівчинка пояснила іграшкам, що не можна гратися з небезпечними предметами. Ведмедик Михась Казка про правила протипожежної безпеки В лісі, у великій хаті, Де електрика і газ, Проживали мама, тато, Бабця і малий Михась. Ці ведмеді працьовиті, Дружно й весело жили. Всі завжди ходили ситі Й дуже добрими були. Мама з татом працювали, Рибу вудили в ріці, В лісі ягоди збирали, Видирали корінці. Часом меду назбирають, Щоб дитину пригостить. І Михайлика навчають, Як на світі треба жить. Бабця теж всьому учила, Щоб в безпеці внучок жив. Дуже хлопчика любила І Михась її любив. Бабця вміла готувати Борщик, каші, суп і квас. Щоб сім'ю нагодувати, Вона кухар - перший клас! Внук також навчитись мріяв Готувати сам обід, Борошно стаканом міряв... Словом, все робив як слід. Моркву нарізав тоненько, І картопельку, й буряк... Ще, звичайно, помаленьку. Але дуже вправно так! Бабця хлопчика хвалила, Бо тямущим був онук. І тихесенько учила, Щоб не падав ніж із рук. А іще попереджала - Небезпечний дуже газ! І Мишка не допускала До плити ані на раз! І вогонь - це небезпека, Бо спалити може все. І хоч близько, хоч здалека, Але смерть завжди несе. Вчила сірників не брати, Бо малий сірник - не гра! Ще - вогонь не розкладати В лісі чи серед двора. Усього Михася вчила, Щоб в безпеці внучок жив. Дуже вже його любила... Внук бабусю теж любив. Він був здатний до науки І слухняним також був. Сірників не брав у руки, Добрих правил не забув. До плити він не підходив, Не вмикав ніколи газ. А якщо сірник знаходив - Віддавав бабусі враз! Знав, як треба подзвонити, Коли запах газу чуть. Вікна й двері відчинити, Світло - не дай Бог ввімкнуть!

22. 22. Ніс і ротик закривати - Це щоб газу не вдихать. "104" набирати І підмогу почекать. А коли щось загориться, Слід набрати "101". Раптом може знадобиться... Він хороший внук і син. А "103" він набирає, Якщо хворий хтось бува. І "102" Михасик знає. Знань тих - повна голова! Бо в житті - все може бути, Все - ну, що не говори. Тож не можна нам забути Ці потрібні номери, Їх Михайлик добре знає І повторює весь час. Бо в житті всього буває... Так бабуся вчить не раз. Він допитлива дитина, Хоче знати все умить. Докопатись до причини Явищ всіх Михась спішить. Та й уже багато знає: Звідки дощ береться й сніг, І чому гроза буває, Й стелиться туман до ніг... А як холодно буває, Всі укритися спішать, Їстівне все пропадає, Їжаки й ведмеді сплять... Знань в Михасика чимало, Встиг хлопчина підрости. І цікаво хлопцю стало Підібратись до плити, Бо бабусенька вмикає, Вправно чиркне сірничок... Вогник весело палає - Як маленький маячок. І Михась так само хоче Вправно газ той запалить. А цікавість аж лоскоче... Хай той вогник погорить... Він і борщик підігріє, А каструлька вже стоїть. Вже Михась великий, вміє - Й рішення приймає вмить. Неумілими руками Кран відкрив і газ потік. Взяв коробку з сірниками Та утратив часу лік... Газ давно уже струмує, Сірники упали вмить, Над одним Михась мудрує... В бабці голова болить... В хаті чути запах газу, І біда нависла враз. Бабця кинулась відразу Вимикати в кухні газ. Як побачила онука З сірниками у руках. Опустились в неї руки, Охопив бабусю жах. Ложка з рук її упала, Вся, мов скупана в росі. Крани всі повимикала, Відчинила двері всі... Сірники взяла в онука Й почала Михася вчить. Бо ж потрібна всім наука, Як на білім світі жить. Ні, бабуся не сварила І не била внука теж. Бо вона його любила Й він її любив без меж... Врешті всі порозумілись І бабуся, і онук. Більш Мишкові не хотілось Брати сірники до рук. Нащо ж це малій дитині? Не прийшов для неї час.

23. 23. Лиш з дорослими повинні Умикати діти газ. Всі повинні пам'ятати Діти правила завжди. Сірників до рук не брати, Щоб не трапилось біди. Сірничок - це не забава. А в малих іще руках. Може іграшка лукава Народити страх і жах. Тож і ви часу не гайте - Добре правила вивчайте! Казка про звірят Казка про правила протипожежної безпеки Раз побігли мама й тато По високій по сосні. Залишились білченята У дуплі своїм одні. Мама й тато білченятам Принесуть смачний обід. Але треба всім малятам Так поводитись як слід. Ну, малята посиділи Гарно й тихо п'ять хвилин. Тут же гратись захотіли, І сказав їм брат один: - Дуже-дуже хочу чаю Із малиною попить. Як включить плиту, я знаю. Може, чаю всім зварить? - Білченята враз зраділи Чай з малиною - це клас! Стіл швидесенько накрили, Брат пішов включати газ. І включив! Водичку ставить. Хай водичка закипить. Чаю він братам наварить Й весело всі будуть пить. Поки закипить водичка, Вийшли й сіли на гілках. Тут прийшла до них Синичка, Мишка бігла по стежках. Задивились білченята, Захопились грою враз. І забулися малята І про чайник, і про газ. Так водичка парувала, Як ніколи у житті. І ганчірка вже палала, Бо лежала на плиті. Чорний дим густий, їдучий З хатки клубом виповзав. Вовчик, повз сосну ідучи, Білочкам про це сказав. В хатку білочки забігли, Стали полум'я гасить. Все залить водою встигли. Більш нічого не горить. Але хатка чорна стала, Кіптява лишила слід. Мама ж дітям наказала, Щоб вели себе як слід. Але діти неслухняні І біду зробили вмить. Тож не будьте й ви погані, Що не можна - не робіть. А маленькі козенята Рідну хатку берегли. Прибирали, наче в свято, Все робили, що могли. По кутках стоять букети З різних квітів, гарних трав. А на стінах скрізь портрети - Тато фотографував. Телевізор є у домі, Техніка уся підряд.

24. 24. Заздрять їм усі знайомі, Що у них і мир, і лад. Дітки ввечері сиділи, Малювали тихо ліс. Раптом світло відключили І до хати Страх заліз. Стало страшно, дуже темно, Хтось за вікнами шумить. Та поводилися чемно Й правила згадали вмить. Брати сірників не стали, А ліхтарики знайшли. Ліхтарі всі повмикали, Бо розумними були. Страх із хати щез швиденько, Вже під ліжком не сидить. Діти граються гарненько. Ліс за вікнами шумить. В той же час як темно стало, В поросяток в домі теж. Все світитись перестало - Паніка була без меж. Всі кричали, всі вищали, Писк стояв на всі лади. Діти свічки похапали Й бігали туди-сюди. Та знайшов хтось запальничку І нарешті запалив. У стакан вмостили свічку - Хату вогник освітив, Їм би тихо посидіти, Дочекатися батьків. Та не ті були це діти. Кожен бігав, де хотів. Свічка впала на підлогу Й запалила килимка. Діти підняли тривогу. От історія яка. Все горить. Води немає, Щоб вогонь той погасить. В хаті крик страшний лунає, А вогонь палахкотить. Діти дуже полякались, А вогонь лизав пітьму. По куточках поховались, Задихаються в диму. Та сусіди крик почули І побачили все вмить. Звірів з лісу всіх гукнули Й почали вогонь гасить. Поросят повитягали Із-під ліжечок малих, Їх від диму відкачали, Та немає хати в них. Надворі зима гуляє, Вітер між дерев гуде. А в дітей кутка немає І не дінешся ніде. Добре, що Бобри хороші Помогли зробить житло. І тепер сім'я без грошей Має затишок й тепло. З того часу Поросята Стали правила учить. А без правил як, малята, В цьому світі можна жить? Ще історію я знаю, Як малі зайці жили. Це я вам розповідаю. Щоб слухняні ви були. І щоб правила всі вчили Та виконували їх, Щоб поводитися вміли, І лунали пісня й сміх, Бо життя одне в людини. Втратиш - більше не вернеш. Істина ця для дитини Зрозуміла всім, авжеж? Тож скажу вам на початок, Що в будинку лісовім П'ятеро жило зайчаток. Там жилось чудово всім.

25. 25. Дітки вміли все робити, Знали правила усі, Вміли з звірами дружити І жили в ясній красі. Всі наукою займались, Вчились в школі лісовій. З дітьми завжди гарно грались, Мали так багато мрій, Як усі сучасні діти І великі, і малі. Вміли сонечку радіти На своїй святій Землі. Зайчики футбол любили, Біг, метання і стрибки. Тож займатись спортом вміли Зайченята-хлопчаки. Ще любили майструвати, Знали техніку складну, На волинці вміли грати, Знали пісню не одну. І випалювати вміли, Хоч заняття непросте. Успіхам завжди раділи, Але мова не про те. Якось Мишка ненароком Дріт погризла і втекла. Та її не вбило струмом, Піч не ввімкнена була. А малі зайці не знали, Вставили в розетку дріт. Тут як іскри заскакали, Все тріщить, усе горить... Треба хату рятувати, Щось робити... Що робить? Чи водичкою залити? Може, мокрим чим накрить? Треба швидко щось робити, Бо навколо все горить. Та згадали зайченята, Що вода їх може вбить. Струм не можна заливати, Слід рубильник відключить. Та один найсміливіший Рушника сухого взяв. Ним легенько, як зручніше, Щільно лапку обмотав. Витяг вилку із розетки - Іскри зникли, звук пропав. Зайчик став на табуретку І вогонь гасити став. Добре, що вони згадали - Струм не можна заливать! А були б усі пропали. Правила ці треба знать. Ну, а Мишка налякалась І сховалась в темний кут. Зайчики про все дізнались, Віднайшли її і тут. Вже суворо наказали. Щоб не гризла проводи. Бо ці забавки - щоб знали! Всіх призводять до біди. І вона уже ніколи Більш не гризла проводи. Ходять звірі всі до школи І нема у них біди. Казка про поросяток Квік та Хрюк, що сірники взяли до рук Казка Я розповім вам для початку, Про що мені повідав Крук. Про два смугастих поросятка, Що звались просто: Квік та Хрюк. Не десь далеко за горами, А тут, у нашому ліску, Були чудові діти в мами,

26. 26. Що вміли гратися в піску. У хованки любили гратись, Бо кожен з них стежки всі знав, В калюжі мріяли купатись, Як дощик часом поливав. В землі уміли рити ямки, Смачні шукати корінці І росяні стрічали ранки, Ловили перші промінці. Вони були прудкі й щасливі, Веселі, радісні були. Такі от діти галасливі У лісі з мамою жили. Вони не слухались ніколи, Та мама раз взялась за них І привела дітей до школи, Щоб вчились правил лісових. Директор Зайчик взяв заяву І записав у перший клас. Учитель посадив на лаву, І розпочавсь навчальний час. Учили там дітей читати Сліди і знаки лісові, Співати й звуки розрізняти Щодня складніші і нові. Казали слухати уважно, Щоб діти грамотні були. Та вчились Квік і Хрюк неважно: Вони всидіти не могли. Учитель вчив їх рахувати, Природу вчив дітей любить І сірників до рук не брати, Щоб ліс, бува, не запалить. Та рахувать вони уміли На жолудях і корінцях, А правил вчити не хотіли - Вони були ліниві - жах! І от одного разу в спеку, Якраз канікули були, Не знаючи про небезпеку, Вони далеко забрели. Туди, де ще і не бували, Від рідних місць далеко так! А як вернутися, не знали, Напав на поросяток ляк. Вони і плакали, й пищали, І метушились бідаки, А як вернутися, не знали, Бо все робили навпаки. А тут ніхто не допоможе: Ні крик, ні плач, ні навіть злість. На крик прийти вовчисько може, І поросяток зразу з'їсть. Як Квік та Хрюк це зрозуміли, Затихли, стишили ходу. На щастя, це вони зуміли, Від себе відвели біду. А йшов тим лісом Вовк-Вовчисько, І тигри, й леви там були. Якби зачули крик той близько, То зразу б з'їсти їх могли! Вже стало сонечко сідати, А діти з страхом віч-на-віч. Давно їх десь шукає мати, А в ліс заходить темна ніч. Тут потягло димком з галяви І прохолодою з води. Два поросятка, дві роззяви, Чогось посунулись туди. Ну, ясно, їм хотілось пити, Але чого на дим пішли? Якби могли ми їх спинити, Тоді б не трапилось біди. А так, вони туди полізли, Ці поросятка Квік та Хрюк, Якісь кусочки хліба згризли І сірники взяли до рук. А це добро тут залишили Туристи (горечко одне!), Які тих правил теж не вчили, Біда їх також не мине. Та про туристів я до слова.

27. 27. Це не туристи - просто сміх. Про поросяток наша мова, Ось подивіться ви на них! Вибігають два поросятка, (діти в масках) Квік та Хрюк. Хрюк Ой Квік, поглянь, що нам лишили! На, покуштуй, який смачний! Це люди хліба не доїли. А він чудовий, запашний! Квік Нам повезло, ми наїмося, А ніч ось тут переспимо. Тепер ми вже не боїмося, Давай спокійно поїмо. Хрюк Було в людей тут, певно, свято. Нам не поїсти - просто гріх. Поглянь, як усього багато Лишилось в лісі після них! Квік Огризки яблук, огірочки, Порозсипали аличу. А хліба он які кусочки! Ну, я наївся досхочу! Хрюк І я наївся, більш не можу. Які смачні ті огірки! А я ось тут ще щось знаходжу... Дивись, а в мене сірники! Квік Оце так знахідка! Прекрасно! Вогонь доречний буде нам! Запалим вогнище - і ясно: Не підступитись ворогам! Поросятка беруться за руки, танцюють, стрибають і співають пісеньку. Пісня поросят. Скок-скік, скок-скік! Молодці Хрюк, Квік! Буде гарний час: сірники є в нас! І не страшно нам, а біда вовкам! Скок-скік, скок-скік! Молодці Хрюк, Квік! З цією пісенькою вони вибігають за куліси, а Бабуся Настуся виходить. Бабуся Настуся Розвели вогонь малята, Хмизу наскладали І вляглись поблизу спати - Та й позасинали. Вітерець дмухнув легенький, Полум'я стрибнуло. Суша в лісі, хмиз сухенький, Раз - і спалахнуло! І побіг вогонь гуляти - Вітерцеві втіха! І схопились поросята Від страшного лиха. Вогник біга по сухому, Все навкруг чорніє... Хто зарадить отакому Лихові страшному? Квік і Хрюк біжать до річки, А вогонь гуляє. Чим з ріки набрать водички?

28. 28. Ну, скажіть, хто знає! Що ж, в сорочці хтось родився - Мить прийшла щаслива: Дощ лавиною пустився, Почалася злива. Від води вогонь тікає, Гаснути не хоче. Та пожежа затухає, А вода хлюпоче. Все скінчилось, слава Богу: І пожежа, й злива. Вирушає у дорогу Пара вередлива. Ідуть насуплені Квік та Хрюк, на сцені зупиняються, розмовляють. Квік Не хотіли ми ніколи Правила вивчати, А казали нам у школі Сірників не брати! Хрюк Наробили стільки лиха Сірниками тими. Діти, сірники - не втіха, Ви не грайтесь ними. Квік А як хочете у лісі Теплий вогник мати, Треба вибрать гарне місце Й зразу обкопати. Хрюк Коли вже з привалу йдете, Треба загасити Чи піском, якщо знайдете, Чи усе залити. Квік А огризки всі прибрати, Банки і пакети. І не треба забувати Вам оті секрети. Замовкають, похнюплюють голови. Хрюк піднімає голову і радісно вигукує. Хрюк Ти поглянь на цього дуба! А я його знаю! Чуєш? Он матуся люба Нас уже гукає! Квік Що нам буде? Я боюся... Що ж то буде з нами? Як я в очі подивлюся Нашій рідній мамі? Хрюк Що ж, нашкодити уміли. Нам відповідати. А тепер ходімо сміло, Треба все сказати. Квік та Хрюк біжать зі сцени. Бабуся Настуся Поросята так помчали, що аж закуріло! Їх матуся ледь не впала, як дітей зустріла. Бо вони такі нещасні, так змарніли,

29. 29. зчахли... Її діточки прекрасні дуже димом пахли. Хвостики їм обгоріли, а місцями спинка. Лапки дуже в них боліли... плаче мама-свинка. Цілувались, обнімались, втративши обіймам лік, І до мами притулялись неслухняні Хрюк та Квік. Рани всі залікували, вдвох за літо підросли І матусі помагали, як уміли, як могли. Справ у них було багато, як в усіх у літній час: Збудували гарну хату, провели і світло, й газ. Все чудово поробили, видно хату за версту! Телевізора купили, в кухню - газову плиту. От і осінь наступає, дощ холодний моросить. А сімейка хату має, у якій затишно жить. В них і жолуді в кладовці, їм не страшні холоди, Пиріжки смачні в духовці, йти не треба нікуди. Діти трохи присмирніли, слів я просто не знайду. Підросли, порозумніли, і забули про біду... Якось раз у теплу днину надоїло їм сидіть І пішли на полонину та й забули все умить. Телевізора лишили, щось дивились - і пішли... І до хати не спішили. Передачі йшли та йшли... І ніхто їх не дивився - день такий чудовий був! Телевізор перегрівся, потім взяв - і спалахнув. Дим з хатини валить валом, звірі в лісі - хто куди! І несе із хати жаром, от прийшла пора біди. Може листя спалахнути, загорітись деревце, А тоді пожежі бути - Хрюк і Квік за відерце. Струм, звичайно, відключили і давай водичку лить! І, нарешті, загасили, більш нічого не горить. Знову самі обгоріли, все пече і все болить. На пеньочках діти сіли, стали думать, що робить? Виходять Хрюк та Квік, сідають на пеньки. Квік Хрюк, а що тепер робити? Наробили знов біди. Як тепер нам далі жити І піти тепер куди? Хрюк Ми удвох з тобою винні, Знову маму підвели. Полагодити повинні... От роззяви ми були! Квік

30. 30. Все болить, а що робити? Треба все ремонтувать, Фарбувати і білити, Повиносити, прибрать... Хрюк Телевізора немає, Скоро вже зима прийде, Всі стежки позамітає - І не вийдемо ніде... Квік Що ж, самі в усьому винні, Все забули і пішли. Ах, які ж ми й справді свині, Як зробити так могли? Хрюк Що тут, братику, пищати, Треба помилку справлять. Швидко все поприбирати, А надалі пам'ятать. Квік Як виходиш в двір із хати, Завжди все перевіряй. Треба все повимикати, А тоді іди, гуляй. Хрюк Бо вогонь страшенний дуже, Злий, лихий, зубастий джин. При пожежі, любий друже, Подзвони на 01! Квік Служба ця вам допоможе Злу пожежу загасить. Забувать цього негоже - Це вас може захистить. Хрюк Ну, а ми й не подзвонили: Зразу взяв нас переляк. Ми самі усе зробили, Добре хоч, що вийшло так. Квік А могло б усе згоріти, А могло... Аж страх сказать... Де б тоді ми стали жити? Де нам нову хату взять? Хрюк Ну, та що там, піднімайся, Чи болить, чи не болить. Ну, давай, і намагайся Все швидесенько робить. Квік Що нам скаже наша мати, Як побачить біди ці? Що тут можна ще сказати? Ясно: ми не молодці. Беруться до роботи, йдуть зі сцени. Бабуся Настуся Дуже мама хвилювалась, Почала на них кричать. Квік та Хрюк не запирались, А похнюпились, мовчать... Знову дім відбудували, Поробили все, як слід. Заново пофарбували. Ну, а тут вже й випав сніг, Бо зима прийшла кудлата,

31. 31. Вітер свище, холоди. В хатці гріються малята, Бо й не вийдеш нікуди! В них і затишно, і тихо, Є в них супчик із грибів. Але раз собі на лихо Квік чайку попить схотів І налив у чайник воду. Хрюк сказав, що теж поп'є... Самі вийшли на природу, Знову - горечко моє! Так загрались, так загрались... Сніг на сонечку блищить! 3 гірки весело катались, Та в якусь згадали мить... Враз про чайника згадали, Остовпіли і стоять. А тоді нараз помчали. До хатиночки летять. Квік і Хрюк біжать, зупиняються. Квік Стій, поки біди не сталось, Згадуй правила мерщій! Так... Відразу пригадалось: Все відкрити в хаті цій. Хрюк Вікна, двері ширше зразу, І нічого не вмикай! Якщо чути запах газу, 04 набирай! Квік Сірників до рук не брати! Так, відразу все почнем. Хатку мусим врятувати Та й себе також спасем. Хрюк Все, як слід, усе зробили: Не вмикати, не світить. Вікна, двері відчинили, Щоб в повітря не злетіть. Квік Подзвонить на 04, Тільки правильно дзвонить! Як зайдемо до квартири - Доступ газу припинить. Знову побігли рятувати свою хатку. Бабуся Настуся Катастрофу відвернули Вередливі малюки. Все зробивши, враз поснули, Бо злякалися - таки. Мама пізно поверталась, В хаті тиша, а не крик... Здивувалася, злякалась, Що поснули Хрюк та Квік. Може, діти захворіли, Невеселії, сумні... Чи, можливо, щось зробили Вередливі пустуни? Та вони були сміливі Й розказали все самі Залишилися щасливі Дві, звичайно, сторони. Але мама тут сказала Вередунчикам своїм, Що до школи записала, Бо знання потрібні всім. Треба далі їм навчатись, Щоб багато в світі знать. Та тепер не лінуватись, Хочуть все на світі знать!

32. 32. А вони й самі хотіли, Щоб знання у них були, Бо багато зрозуміли І, звичайно, підросли. А тепер нізащо в світі Вже не хочуть пустувать, Бо вони найкращі діти, В школі учаться на "5"! В них зразкова поведінка, Зауважень в них нема. І гордиться мама-свинка Дітлахами недарма! От історія скінчилась, Більш нічого не чувать. Я піду, бо вже стомилась Вам казки розповідать. Вибігають Квік та Хрюк і звертаються до дітей. Квік Ні, посидьте, постривайте, Розбігатись не спішіть! Всі ці правили вивчайте Та ще й висновок зробіть! Хрюк Щоб здоров'я дітям мати І уникнути біди, Правила всі треба знати, Пам'ятати їх завжди! Квік А тепер скажіть мені: Можна гратись сірниками? - Ні! Хрюк Телевізор ви включили: Мультики там і пісні. Йдете гратись, все лишили. Так і треба, діти? - Ні! Квік Із квартири запах газу - Що робити треба зразу? Світло там ввімкнуть мені? Сірником черкнути? - Ні! Хрюк От схотілось чоловіку Під сосною навесні Вогнище зробить велике. Там палити можна? - Ні! Квік Бо під деревам не можна, Щоб його не запалить. Б'ється пташечка тривожно: Їй на дереві цім жить. В неї діточки безкрилі Задихнуться і згорять. Пам'ятайте, діти милі, Все це добре треба знать! Хрюк Як прийшла біда умить, Не ховайтесь, а дзвоніть! Кожна донечка і син, Знайте номер 01! Квік

33. 33. Запах газу йде з квартири - Треба номер 04! Ще якась біда біжить - На "швидку" скоріш дзвоніть! Швидко номер набирайте - Це 03! Запам'ятайте! Хрюк А міліція - 02! Всяке у житті бува. Лиха, діти, стережіться, Та при цьому не губіться. Квік Бо життя у нас одне, Іншого не буде. Хай же сонечко ясне Ніжно вас голубить. Хрюк Хай всміхаються до вас І травичка, й квіти. А тепер у добрий час, Наші любі діти! Про лісову пожежу Якось вітер пригнав величезну хмару до лісу. Всі звірі там просили дощу, бо навіть струмочки пересохли від засухи. Гинули лісові квіточки. От тільки хмара була така розлючена, що її розбудили, а вона саме дивилась веселкові сни, що влаштувала над лісом справжнісіньку зливу. А злість виганяла громом і блискавками. Та нічого б поганого не сталось, якби одна з найсильніших блискавок не влучила у старого всохшого дуба, який був домівкою для мудрої сови. Вона саме повернулась вранці з полювання і міцно спала, коли почули тріск і відчула запах диму. Треба було втікати. Негайно! Та це мало чим зарадило. Дубові трісочки, які вже яскраво горіли, перекинули вогонь на старе листя, що залишилось з того року. Та й на ближчі дерева. А так, як давно не було дощу, то й трава швидко спалахнула. Звірі втікали до річки. Але й вона стала мілкою. Та не всі могли її перейти. Тому прийняли рішення гасити вогонь - так не хотілось покидати рідні домівки. Звірі стали у кілька рядів, підібрали якісь посудини, що були поруч: хтось наливав воду, а хтось передавав її до тих, хто були ближче до вогню. Всі великі тварини - олені, лосі, ведмеді стояли в один рядок. Воду вони передавали у старих вибитих колодах. А вогонь гасили найбільший. Менші - вовки і лисиці, а ще дикі кабани і рисі прудко передавали воду, щоб гасити вогонь. А маленькі зайчики і білочки, миші і їжачки носили воду у половинках горіхів і в листочках. Та й вогонь вони гасили найменший. У повітрі звірям допомагали птахи.

34. 34. Вони носили воду під крилами і лили її на джерело вогню. Та й грозова хмара, як побачила, що натворила, відразу ж розгубила всю свою злість і лила з неба рясний дощик. Спільними зусиллями пожежу в лісі загасили. А звірята були такі раді, що влаштували свято. Вітер тепер завжди питав дозволу у хмари, коли збирався її кудись віднести. А хмара, в свою чергу, боялася сильно злитися. Квітка вогню Казка про правила протипожежної безпеки Одного разу надвечір білченята приготувалися до вечері і тихенько сиділи біля хати. Мама з татом чомусь довго не поверталися. Діти терпляче чекали. Пушок і Скік про щось домовлялися на самому вершечку дуба і показували вдаль лапками. До них приєднались й інші діти, бо всім стало дуже цікаво, за чим спостерігали їхні братики. Вони вмить вискочили на самий вершечок і вловили неприємний запах диму. Такий запах вказував на небезпеку. Але цікавість виявилася сильнішою. Тому Пушок і Скік пострибали з гілки на гілку, а за ними Росинка, Руся і Русик. Діти швиденько спустилися на землю, де догоряло вогнище. Це, можливо, хлопчики залишили його тут і забули загасити. Білченята вже хотіли повертатися, як раптом Русик захоплено скрикнув: "Дивіться! Дивіться! Квітка вогню!" Діти оглянулися і побачили таке, чого в житті ніколи ще не бачили! Серед попелу враз розцвіла диво- квітка такого незвичайно гарного кольору, що не можна було відірвати погляду! Вона то полум'яніла червоним, то затухала і ставала темною, то рожевіла й іскрилася, то жевріла оранжевим, то займалась яскравим, неймовірно гарним кольором, що ні в казці сказати, ні пером описати. Діти подумали, що це, мабуть, перо Жар-птиці, і вирішили взяти його додому. Русинка заперечила, але її ніхто не став слухати, бо таке гарне, а вона начебто не помічає цієї краси. Всі засперечалися, тому що не могли вирішити: це перо казкової Жар-птиці чи квітка вогню? Найсміливіший Скік дотягнувся до цього дива, взяв його у лапки. Паличка, на якій полум'яніла квітка, була ще теплою, навіть трохи пекла, але Скік не зізнався. Він сміливо тримав її у лапках і запропонував віднести додому. Ото зрадіють мама з татом, коли побачать у хаті

35. 35. таке диво, яке горить і переливається! Від цієї квітки не лише світліше стане в їхній хатці, а й тепло! Скік вискочив нагору і поніс свою знахідку, а за ним побігли всі. Тільки Росинка чомусь передчувала біду, але її ніхто не слухав, бо всі захоплено дивилися на чарівну квітку вогню. Всі гадали, що це не перо Жар-птиці, а чарівна квітка, яка не може причинити ніякої біди: вона така гарна, тепла, лагідна. Нарешті всі прибігли до хатки. Скік приладнав квітку в хаті. Від неї стало світліше. Тато приніс до хати кусочок гнилої шовковиці, що світилася зеленкуватим кольором. Але цей вогник не давав тепла. Діти зібралися разом і зачаровано дивились на квітку вогню. Навіть Росинка не могла відвести погляду і забула, про що шепотіло її маленьке сердечко. Вона також була у захопленні від цього. Раптом квітка немов чогось злякалася, затремтіла дрібно- дрібно... І в ту саму мить спалахнула так яскраво, що своїм сяйвом осліпила дітей. Злякавшись, вони відсахнулись. А квітка випустила довгий язик і лизнула ковдру. Ковдра засвітилась, а квітка продовжувала лизати всі речі, що знаходилися поблизу. Вони спочатку світилися, вітаючи квітку, а потім почали горіти. Хатка відразу наповнилася їдким димом, перелякані діти вискочили. Лише Скік залишився сам у домі. Він так налякався, що заліз під ліжко. Лише тепер зрозумів малий пустун, що він наробив. Дим виїдав очі, душив у горлі, Скік утратив орієнтир у просторі, тепер він не пам'ятав, як забився у далекий куточок і втратив свідомість. Останнє відчув, що дуже болить лапка... У цей час повернулися додому мама з татом, вони серцем відчули біду. Та що вони могли вдіяти проти вогню? Випадково проходив лісник і побачив, що з білоччиного дупла йде дим. Він заліз на дуба, вилив воду з фляги, розвіяв руками дим і просунув руку в дупло: чи нема там, бува, нікого. Він вийняв непритомного Скока, поклав його на траву під дубом і подумав, що то хлопчики, мабуть, запалили вогонь у білоччиній хатці. І ось яке лихо трапилося... Йому й на гадку не спало, що це могли зробити самі білочки. Лісник сумно похитав головою, подивився на білочку, а білченя заворушилося. Він узяв Скока, змазав йому лапку та й поклав на дерево, щоб на землі його ніхто не розтоптав. Сам пішов додому, подумки сварячи пустунів. А тим часом білоччина сім'я гірко плакала над скаліченим Скоком. А ще над тим, що залишилося від їхнього затишного дупла. Ще й до всього наближалася гроза. Що їм

36. 36. робити? Вдарив перший грім, заіскрилася блискавка, розтинаючи небо навпіл. Білочки затремтіли від страху і від холоду, а скалічений Скік важко стогнав. Мама пригортала бідну дитину і перший раз у житті не знала, що робити. Десь далеко загриміло, потім все ближче й ближче. Колись вони не боялися грози, бо жили в затишному дуплі, а тепер вона їх дуже лякала. Та раптом блискавка вдарила з такою силою, що всіх оглушила і осліпила. Вона розітнула чорне небо і впилася в старе високе дерево, яке, мов підкошене, впало зі страшним гуркотом. Білочкам здавалося, що розірвались їхні сердечка. А в повітрі потягло димом. Звірята не знали, куди подітися від страху і щохвилини чекали найгіршого. Та раптом пішов такий дощ, що страшний вогонь, який почав, було, поширюватися, зник, ніби його випила гроза. Дощ згодом припинявся, а грім гуркотів десь далеко, та від цього легше не ставало. Страх не давав жити. Нарешті впали останні краплі дощу, хмари посунули кудись на захід, а на сході почало розвиднятися. Білочки зібралися докупи і тремтіли від страху та холоду. Та прилетіла Сорока, яка все знала, і розповіла татові Рудьку останні новини, що стались у лісі. Не лише білочки потерпіли від грози, багато було зруйнованих гнізд, хатинок, та й звірят чимало загинуло... Що поробиш... Вона й порадила Рудькові звернутися до знайомого майстра Дятла, щоб той допоміг з житлом. Даня залишилася з дітьми, а Рудько поскакав до Дятла. Звичайно, сім'ю білочок всі дуже любили, тому й дозволив Дятел зайняти нове дупло. Воно було зовсім не таке, як стара хатка. Тут не було нічого: ні килимів, ні ковдр, ні ліжечок, ні комірок. Та що поробиш? Часу назад не повернеш. Не повернеш втраченого майна, а ще гірше, що не повернеш здоров'я братикові... Та життя продовжувалося. Скік підлікувався травами, які йому носили з усього лісу, хоч лапка ще боліла і тепер він не міг похвалитись, що бігає та стрибає краще за всіх. Він дуже хвилювався за те, що сталось. І всім переповідав цю страшну історію, щоб з іншими дітьми того не сталося. Всі підростали, часом й забували гостроту того страху, та коли чули здалеку запах диму, втікали далеко-далеко від нього, бо знали, яке лихо несе з собою чарівна квітка вогню. Жаринка і Вуглик. У родині Вогнів народилися дітлахи: вогник-дівчинка й вогник- хлопчик. Назвали їх Жаринка і Вуглик.

37. 37. Як і всі діти, вони любили бігати, стрибати й бешкетувати. Одного разу Вуглик запропонував: - Летимо травичку палити. - Летимо, - погодилася Жаринка. І вони, осідлавши повітряних коників, помчали на лісову галявину. - Пожежа, - здійняли переполох звірята. - Вогонь! - затріскотіли на весь ліс сороки. А Жаринці й Вуглику хоч би що: бігають один за одним з дерева на дерево. - Ой, біда, - сплеснула пухкими долонями Хмаринка. - Ану бігом звідси! Бачачи, що Жаринка й Вуглик на її слова не зважають, вона надулася, потемніла, і з неї на землю полився дощик... - Ви чого, тітко? - насупилися вогники. - Ми ж лише граємося... - Граєтеся?! - загуркотіла Хмара. - Та ви ледь ліс не спалили! Гайда додому, бо батьків покличу! - Ми самі підемо, - потупили очі малі вогники. Вони добре знали: якщо дізнаються батьки, то їм буде непереливки! А скільки разів було, що мама з татом доручали дітям завдання, а Вуглик і Жаринка про них забували... - Потрібно щось робити, - сказав одного дня батько-Вогонь. - Наші малюки зовсім безвідповідальні. - Вони ще діти, - спробувала виправдати їх мама. - Так, вони ще не зовсім дорослі, але і у звіряток є малята! А Вуглик і Жаринка їх ледве не позбавили життя! - Тут я з тобою згідна, - сказала мама. - Їх ігри могли призвести до біди. Добре, що тітка Хмара втрутилася. - Отож. Наступного дня, як тільки Сонечко розплющило оченята, батько-Вогонь розбудив Жаринку і Вуглика: - Прокидайтеся, бешкетники. Сьогодні підете зі мною на роботу. - Ура! - застрибали малюки. Вони так давно про це мріяли! Спочатку вогники попрямували до пекарень: там батько розтопив печі... - Дякуємо тобі, Вогонь! - говорили пекарі, задоволено оглядаючи свіжоспечений хліб.

38. 38. - Яке рівномірне полум'я! - раділи подорожні, розпаливши багаття. - Біля такого вогню і зігріємося, і їсти швиденько зготуємо. Жаринка й Вуглик з гордістю дивилися на батька. "Який він молодець, - думали. - Всі його поважають і шанують. А як обережно він запалює свічки для закоханих! От би й собі так уміти!" - Навчитеся! - прочитав їх думки батько. - Головне - дуже цього захотіти. - Ми хочемо! - вигнули малі вогники. З тих пір Вуглик і Жаринка щодня вчилися всьому тому, що вміли їх батьки. Спочатку дещо не вдавалося, але вони дуже старалися. Згодом все частіше й частіше їм говорили слова подяки. - Бачиш, Вуглику, і нас вже шанують, - сказала одного дня Жаринка. - Так, - усміхнувся братик. - І знаєш, це набагато приємніше, ніж бешкетувати. - А ми у вас ніколи не сумнівалися! - обійняли малих вогників батьки. Їм було приємно, що дітям дякують, що вони потрібні. Казка "Козенята і вогонь" Вогонь працював у кози на печі - Варив їй куліш, випікав калачі. Вона ж годувала щоранку малят - Трійко біленьких своїх козенят. Ось мамі вже з дому рушати пора Лишається в хаті сама дітвора - Ми будем слухняні, синок запевня Куди ж це найменше спішить козеня? Воно потихеньку взяло сірники І вогник маленький пуска між тріски: - Ану, як у мами моєї гори - І ось уже дим потягнувсь догори Сердитий вогонь розходивсь, гоготить Сестричка з найменшим сховалась умить А брат не злякавсь: - Нуль один подзвоню! Врятують пожежники нас від вогню! - Ало! Загорілася хата в Кози! Адреса: Діброва, провулок Лози, А номер в нас другий, Швидше сюди! Мерщій порятуйте од злої біди! Спішили сусіди - Лисиця й Ведмідь, І Заєць - відомий усім скорохід. І мчать у машині ген-ген із гори

39. 39. Пожежники вмілі і мужні - Бобри. Вогонь не давався, пручався, шипів, Сердитий вогонь погасить не хотів - Не дуже він любить сидіть у печі, Варити куліш і пекти калачі. Пожежу згасили, Живі малюки, І каже Бобер, - Не беріть сірники! І мовить Коза: - Пам'ятайте завжди, Що гра із вогнем приведе до біди!

# data[].attributes.attachment_link.title
Збірка для малюків про пожежну безпеку

# data[].attributes.attachment_link.description
Цікаві казки, вірші, загадки, вікторини, розмальовки - все, що допоможе малюку знати правила пожежної безпеки Teacher at Znamenka, Kirovohrads'Ka Oblast', Ukraine 1. Збірка для малюків про пожежну безпеку Цікаві казки, вірші, загадки, вікторини, розмальовки - все, що допоможе малюку знати правила пожежної безпеки 2. ПРОТИПОЖЕЖНІ ЗАГАДКИ Шипить, злиться, води боїться.