# data[].attributes.headline
Atsakyti į klausimus apie postimpresionizmą:

# data[].attributes.subject
Atsakyti į klausimus apie postimpresionizmą:

# data[].attributes.body
1. Kas naujo buvo postimpresionizmo dailininkų kūryboje?
2. Kaip Sezanas grąžino daikto formą į tapybą?
3. Kuo skiriasi Mane ir Monė tapyba?
4. Kodėl Gogeno sukurti paveikslai Taityje atrode barbariški?
5. Kokias plastines išraiškos priemones savo kūryboje naudojo van Gogas?
6. Kuo pasireiškė Žoržo Sera tapybos savitumas?
7. Kaip apibūdintumėte postimpresionistų paveikslų kompozicijas?
8. Kokia buvo postimpresionistų nuomonė apie plenerinę tapybą?

# data[].attributes.headline
Atsakyti į klausimus apie impresionizmą:

# data[].attributes.subject
Atsakyti į klausimus apie impresionizmą:

# data[].attributes.body
1. Kaip impresionistams padėjo fotografijos atsiradimas?
2. Kokį perversmą spalvų srityje padarė impresionistai?
3. Ką potėpis ir spalva išreiškia van Gogo tapyboje?
4. Kas skiria Dega nuo kitų impresionistų?
5. Kokias žmogaus akies galimybes panaudojo Renuaras ir Pisaro?
6. Kodėl impresionistai vadinami miesto poetais?
7. Kas būdinga Rodeno skulptūroms?
8. Kaip apibūdintumėte impresionistų paveikslų kompozicijas?

# data[].attributes.body
1834-1917 prancūzų menininkas, žymus savo pastelės piešiniais ir aiejiniais paveikslais. Dega taip pat gamino brondzines skulptūras, spauzdino bei piešė.
Dega labiausiai žinomas dėl šokėjų. Daugiau nei puse jo darbų yra būtent jos.
Dega laikomas kaip vienas Impresionizmo įkurėjų, nors jis pats save labiau vadino realistu, nes nėjo į lauką kaip kiti to meto dailininkai.
Apie 1866 m. užmezgė kontaktą su impresionistais, o 1874 m. dalyvavo jų pirmojoje parodoje.
Dega kūryba labai įvairiapusė.
Dega ypač meniškai vaizdavo judesį, kas yra matoma jo daugumoje šokėjų darbų.
Be balerinų dega dar piešė

lenktyninius žirgus ir lenktynių žokėjus, taip pat portretus. Jo portretai pasižymi psichologiniu sudėtingumu ir žmonių izoliacijos vaizdavimu.
Karjeros pradžioje Degas norėjo būti istorijos tapytoju, kuriam reikalavo griežtas akademinis pasirengimas.
Trečiojo dešimtmečio pradžioje jis pakeitė kursą ir, pritaikydamas tradicinius istorijos tapytojo metodus šiuolaikinei temai, tapo klasikiniu šiuolaikinio gyvenimo tapytoju.

E. Dega buvo aistringas meno kolekcionierius, dalyvavęs visuose Paryžiaus aukcionuose.

# data[].attributes.body
Prancūzų XIX a. antros pusės, impresionizmo tapytojas ir grafikas.

Jis buvo beveik vien plenero peizažų tapytojas ir temų sėmėsi iš gyvenamųjų vietovių – Pontuazo ir Luvesjeno.

Ilgainiui akių negalia privertė jį tapyti tik ateljė.
Čia buvo sukurti tapybiški didmiesčių – Paryžiaus, Diepo, Ruano ir Havro – vaizdai, džiuginantys akį švelniais spalvų niuansas.

# data[].attributes.body
Klaudas Monė

Klodas Monė gimė 1840 m. lapkričio 14 d. Paryžiuje, Prancūzijoje.
Tėvas norėjo, kad jis tęstų šeimos bakalėjinių prekių pardavimo verslą, bet jis norėjo piešti. Nors dabar jis žinomas dėl imresionalizmo judėjimo, savo menininko kelią K. Monė pradėjo piešdamas karikatūras, kurias jis kopijavo iš laikraščių ir žurnalų..

# data[].attributes.body
1841 m. vasario 25 d. – 1919 m. gruodžio 3 d. prancūzų tapytojas, vienas iš garsiausių impresionizmo atstovų.
Savo tapybos studiją Renuaras išlaikė dirbdamas porceliano dekoruotoju.
Iš pradžių domėjęsis G. Kurbė (G. Courbet) kūryba, apie1862 m. susipažino su K. Monė (C. Monet) ir A. Sislėjumi (A. Sisley) ir pamėgo šviesią impresionistų švelnių ir rausvų tonų plenero tapybą.
Šį stilių išlaikė iki 9-to dešimtmečio („Liza su skėčiu”, 1868 m.).
Drauge su savo bendraminčiais persikėlė į Šaji, netoli Fontemblo.
Jis niekada neatsisakė figūrinių paveikslų, tuo tarpu kiti impresionistai mėgavosi grynuoju peizažu.
Šios fazės svarbiausi kūriniai – „Sūpuoklės”, „Le Moulin de la Galette” ir „Irkluotojų pusryčiai”.
9-ame dešimtmetyje jo meninėje išraiškoje pastebima Engro (Ingres) kūrinių įtaka – ryškūs kontūrai ir įtaigesnė kūnų plastika („Lietsargiai”, 1884 m.).
Vėlyvojoje kūryboje jis grįžo prie vaiskių spalvų ir atmosferinio šviesos reiškinių perteikimo („Mauduolė”, 1904-06 m.)

# data[].attributes.body
Jules Didier karikatūra, 1800m.

# data[].attributes.body
92 × 68,5 cm, drobė, aliejus

Kavinėje, madingoje susitikimo vietoje, vyras ir moteris, nors ir sėdi vienas šalia kito, yra uždaryti tylioje izoliacijoje, akys tuščios ir liūdnos, su nukarusiomis savybėmis ir bendru apleistumu.

# data[].attributes.body
1886 m. K. Monė nutapė paveikslą „Moteris su žalia suknele“ (Camille, ou la femme à la robe verte). Šiame paveiksle nutapyta Kamilė Donsjė (Camille Doncieux). Po kiek laiko Kamilė Donsjė tapo nėščia, K. Monė pasiryžo ją vesti. Jo šeima pasipriešino vedyboms su pozuotoja. Dėl streso K. Monė pradėjo blogėti regėjimas. Tuo pačiu metu K. Monė savo kūryboje žengė lemiamus žingsnius impresionistinės dailės link − naudojo nemaišytas grynas spalvas tapydamas Normandijos vaizdus.

# data[].attributes.body
,,Įėjimas į kaimą"

# data[].attributes.body
Normandijos scena (Falaise à Varengeville) 1882m.

# data[].attributes.body
,,Raudoni stogai" 114.9x87.6 cm

# data[].attributes.body
,,Visų šventųjų bažnyčia"  18 x 23 cm

# data[].attributes.body
,,Felikso Pisaro portretas" 55x46cm

# data[].attributes.body
Per Prancūzijos-Prūsijos karą (1870–1871 m.) K. Monė pabėgo į Angliją, kad išvengtų šio konflikto.

Maždaug tuo metu jis susipažino su japonų estampais, kurių dekoratyvumas ir plokštuminis vaizdavimas paveikė tiek jo, tiek bendrai impresionistų kūrybą.

Į Prancūziją K. Monė grįžo per Nyderlandus, kur sukūrė vietos kanalų, vėjo malūnų vaizdų. 1872m. K. Monė nutapė paveikslą „Įspūdis, saulėtekis“ (Impression, soleil levant). Šis kūrinys buvo eksponuotas pirmoje impresionistų parodoje 1874 m. ir dabar yra Paryžiaus Marmottan Monet muziejuje. Iš paveikslo pavadinimo dailės kritikai išvedė sąvoką „impresionizmas“

# data[].attributes.body
aliejinė tapyba, nutapyta 1908 m. Paveikslas priklauso Nacionalinei Velso meno galerijai Cardiff.

# data[].attributes.body
„Vandens lelijos“ yra ne vieno paveikslo, o darbų serijos pavadinimas. Per savo gyvenimą Klaudas Mone kelis kartus grįžta prie šios temos ir nutapė daugiau nei 250 vandens lelijų paveikslų

# data[].attributes.body
Pirmoji „Vandens lelijų“ serija, iš viso dvidešimt penkios drobės, buvo eksponuojama „Galerie Durand-Ruel“ 1900 m.

# data[].attributes.body
85x75 cm, aliejiniai dažai

Labiau nei sceninis pasirodymas jį domino treniruotės ir repeticijos. Čia klasė artėja prie pabaigos - mokiniai išsekę, tempiasi, sukasi, kad subraižytų nugarą, koreguoja plaukus ar drabužius.

# data[].attributes.body
Prancūzų tapytojas
Pjeras Ogiustas Renuaras gimė 1841 m. vasario 25 d. Limože. Jis buvo šeštasis vaikas iš septynių.
1854 m. O. Renuaras pradėjo dirbti brolių Levi porceliano dirbtuvėse, kur išmoko kurti gėlių dekorą lėkštėms. Jose parodė talentą menui.
O. Renuaras mėgo tapyti žmones, nerūpestingai bendraujančius, lengvai flirtuojančius, sėdinčius su gėlėmis, knyga, su taure vyno kur nors ant upės kranto arba pavėsinėje, apipintoje žaluma. Kačiukai, maži šuneliai, vaikai – nepamainomi jo paveikslų dalyviai, įnešantys švelnumo ir žaismingumo.
Kaip ir kiti impresionistai, pabrėžė kasdienybės patrauklumą. Jo paveikslams būdingas fragmentiškumas, netikėti rakursai, ryškus koloritas. Šio dailininko kūrybai įtakos turėjo Klodo Monė paveikslai.

# data[].attributes.body
„Šokiai Mulen de la Galet kavinėje“
Matmenys | 131 × 175 cm

Jame pavaizduota sekmadienio popietė Mulen de la Galet kavinėje Paryžiaus Monmartro pasilinksminimų kvartale, kurioje savaitgaliais linksmintis rinkdavosi darbininkų klasės paryžiečiai su geriausiais savo drabužiais. Kavinė buvo pavadinta vietoje stovinčio malūno pavadinimu. Paveiksle paryžiečiai pavaizduoti šokantys, geriantys ir valgantys galetas.

# data[].attributes.body
The Thames below Westminster

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
The Dancing Class

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
100.5 cm × 81 cm

Vyresnioji kūrinyje matoma sesuo – tuo metu aštuoniolikmetė Jeanne Darlot, tapusi aktore, tuo tarpu antrosios tapatybė nėra žinoma, gali būti, kad su pirmąja mergina giminystės ryšiais ji visai nesusijusi. Paveikslo fone matoma Senos upė, o ant stalo stovi krepšys su vilnonių siūlų kamuoliais.

# data[].attributes.body
Luncheon of the Boating Party

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
The Grand Canal, Venice

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
71.6 in × 38.6

Žymiausiame iš trijų minėtų kūrinių vaizduojamas Renuaro draugas su drauge, intymiai šokantys valsą. Pasak meno tyrinėtojų, tai – vienas pirmųjų paveikslų, kuriame galima pamatyti augančią klasikinės dailės kūrinių įtaką Renuarui.

# data[].attributes.body
Bathers at La Grenouillère

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
Poplars on the Epte

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
129.9 cm × 172.7 cm

Jame meistriškai užfiksuotas šviesos ir šešėlių mirgėjimas, gyvos, ryškios spalvos. Paveiksle matomi žmonės – šilta popiete Senos pakrantėje besimėgaujantys Renuaro draugai, įskaitant kitą žymų impresionistą Gustavą Kaljabotą ir būsimą dailininko žmoną Aliną Šarigo (kairėje pusėje sėdinti moteris su skrybėlaite ir šuniuku rankose).

# data[].attributes.body
Lavacourt under Snow

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
The Seine at Giverny, Morning Mists

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.headline
Portrait of Mademoiselle Irene Cahen d'Anvers

# data[].attributes.subject
Portrait of Mademoiselle Irene Cahen d'Anvers

# data[].attributes.body
65 cm × 54 cm

# data[].attributes.body
Two Girls Reading

# data[].attributes.attachment_link.description
Solve artistic jigsaw puzzles together with family and friends

# data[].attributes.body
Gimė 1840 metais. Prancūzijos skulptorius, vienas žymiausių pastarųjų amžių pasaulio skulptorių. Rodeno kūryba buvo gausiai kritikuojama to meto Prancūzijos akademikų, peiktas jo darbų tikroviškumas. Vėliau požiūris į jo kūrybą pagerėjo, Rodenas gavo valstybinių užsakymų

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
In February 1897, Camille Pissarro began a series of paintings of the great boulevards of Paris. On 8 February he wrote to his son Lucien, who was in London:

I have booked a spacious room at the Grand Hôtel de Russie ... from which I can see the entire sweep of the boulevards, almost as far as the Porte Saint-Denis - anyway, as far as the boulevard Bonne-Nouvelle.

Between 10 February and 17 April 1897, Pissarro painted fourteen views of the boulevard Montmartre as seen from the window of his hotel room, and two further canvases from the same vantage point, looking to the right to the Boulevard des Italiens. In these fourteen canvases, the artist is less concerned with topography than with observing and capturing the constantly changing effects of light and weather. In addition, the fixed viewpoint afforded by his hotel's upper-storey window allowed him to record the ever-shifting configurations of the crowds and traffic below. In his letters, Pissarro describes being at his post from early morning until afternoon, recording the same scene each day, through winter into early spring.

This painting, which survives in pristine condition, was the first Impressionist work to be acquired for the National Gallery of Victoria, entering the Melbourne collection in 1905, only two years after Pissarro's death.

Text by Sonia Dean from 19th century painting and sculpture in the international collections of the National Gallery of Victoria, National Gallery of Victoria, Melbourne, 2003, p. 132

# data[].attributes.attachment_link.title
Boulevard Montmartre, morning, cloudy weather - Camille Pissarro - Google Arts & Culture

# data[].attributes.attachment_link.description
In February 1897, Camille Pissarro began a series of paintings of the great boulevards of Paris. On 8 February he wrote to his son Lucien, who was in London: I have booked a spacious room at the Grand Hôtel de Russie ...

# data[].attributes.body
Rodenas laikomas vienu iš impresionizmo skulptūroje pradininkų – jo kūryba sugeba perteikti lėto ir kankinančio formos gimimo iš stichiškos, amorfiškos materijos įspūdį; tasai gimimas yra tarsi „dvasinis proveržis“. Priešingai nei impresionistai dailininkai, Rodenas visada savo kūrybą vertino metafiziškai, taikėsi į antlaikiškus, bendražmogiškus siužetus. Tuo pačiu, jis visada išlaikė formos nuspėjamumą, išskirtinį dėmesį skyrė jos faktūriniam apčiuopiamumui, kurį laikė priemone vaizdo užaštrinimui.

# data[].attributes.body
1832 m. sausio 23 d. – 1883 m. balandžio 30 d. prancūzų tapytojas, impresionizmo atstovas. E. Manė žymiausi darbai – „Pusryčiai ant žolės“ ir „Olimpija“ – laikomi moderniosios dailės pradžia. Jis mėgo tapyti savo laikmečio buitines scenas. E. Manė pradėjo mokytis Rollin kolegijoje, kurioje sutiko ilgametį draugą Antoneną Prustą. Jo tėvas tikėjosi, jog sūnus taip pat sieks teisininko karjeros, tačiau E. Manė norėjo siekti tarnybos kariniame laivyne. Nepavykus įstoti į Karo jūrininkų mokyklą jis bandė antra kartą kuris irgi buvo nesėkmingas. Galu gale nusprende siekti savo karjeros dailėje. E. Manė 1850–1856 m. mokėsi tapybos pas vieną garsiausių to meto akademinių dailininkų T. Kutiūrą, o laisvalaikiu kopijuodavo senųjų meistrų paveikslus Luvro muziejuje.

# data[].attributes.body
74.9 x 61 cm, aliejiniai dažai

Šis paveikslas sujungia figūrinį stilių ir paletę, Paminklinis ir negailestingas paveikslėlyje išvengiama vaizdingo sentimentalumo, būdingo daugeliui to meto valstiečių ir elgetų vaizdų.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Old Italian Woman - The Metropolitan Museum of Art

# data[].attributes.body
Vandens lelijos atvėrė kelią į abstrakčią tapybą. Iki Monet mirties mirties 1926 m. Meno pasaulis Paryžiuje ir Amerikoje buvo visiškai kitokia vieta nei ta, su kuria jis daugiausiai kovojo per visą savo gyvenimą, Monet ir jo ratas buvo pirmieji, kurie iš tikrųjų metė iššūkį konvencijoms Paryžiaus meno šiuolaikiniame amžiuje, ir tai darydami bei tobulindami savo darbus siekdami geresnio spalvų ir šviesos supratimo, jie atvėrė duris iš eilės menininkų kartoms.

# data[].attributes.headline
Vandens lelijos - Japonijos tiltas, 1923 m., Autorius Claude'as Monet

# data[].attributes.subject
Vandens lelijos - Japonijos tiltas, 1923 m., Autorius Claude'as Monet

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
After a short excursion into divisionism, in the last years of his life Pissarro returned to the looser painting technique of his earlier period. From the 1890s onwards a series of townscapes appears as a new motif in his painting. From the window of his hotel room he repeatedly painted the crowd flowing across the broad span of the Pont-Neuf. The massive block of the bridge and the houses on the embankment, which he breaks up with the patches of small brushstrokes, enlivens in the fleeting vibration of the light effects. The picture's solid structure is the result of his combination of Impressionist techniques with the lessons of divisionism.

Ferenc Tóth

Explore museums and play with Art Transfer, Pocket Galleries, Art Selfie, and more

Recommended

# data[].attributes.attachment_link.title
The Pont-Neuf - Camille Pissarro - Google Arts & Culture

# data[].attributes.attachment_link.description
After a short excursion into divisionism, in the last years of his life Pissarro returned to the looser painting technique of his earlier period. From the 1890s onwards a series of townscapes appears as a new motif in his painting. From the window of his hotel room he repeatedly painted the crowd flowing across the broad span of the Pont-Neuf.

# data[].attributes.body
95.9 x 76.2cm, pastelės

Degas pirštais, teptukais ir aštriais padargais tepė, braižė ir blizgino šią pastelę, sukurdamas judėjimo ir tekstūros pojūtį ir atskleisdamas puikios spalvos sluoksnius.

# data[].attributes.attachment_link.title
Woman with a Towel - The Metropolitan Museum of Art

# data[].attributes.body
472.00mm x 625.00mm,

Degas buvo puikus braižytojas. Jis eksperimentavo su žiniasklaida ir sukūrė peintre à l'essence vadinamą techniką, kurią naudojo šiam piešiniui

# data[].attributes.body
,,Lavacourt" yra kaimelis, kuriame gyveno menininkas 1878 metais.
Nors ant kūrinio parašyta 1881 m. Gali būti , kad kūrinys iš tikro buvo nutapytas kiek ankščiau, nes K.Monė dažnai pasirašydavo ant kūrinių vėliau, tad datos būna netikslios.

# data[].attributes.body
42.5 x 28.6 x 14.6 cm, bronzas
Pagal išraiškingą ir apibendrintą dailininko vėlyvojo tapymo stilių čia yra šiurkštus ir šiurkštus paviršius. Veidą nurodo kelios plokščios plokštumos, o trūkstama kairė koja arba atsiskyrė nuo vaško modelio, arba galbūt jos iš viso nebuvo.

# data[].attributes.attachment_link.title
Woman Putting on a Stocking - The Metropolitan Museum of Art (1)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lavacourt is a hamlet on the other side of the Seine from Vétheuil, where Monet had settled in 1878. Although dated 1881, this work was probably painted slightly earlier. The artist often signed his works long after completion, adding dates which were sometimes inaccurate.

Explore museums and play with Art Transfer, Pocket Galleries, Art Selfie, and more

Recommended

# data[].attributes.attachment_link.title
Lavacourt under Snow - Claude Monet - Google Arts & Culture

# data[].attributes.attachment_link.description
Lavacourt is a hamlet on the other side of the Seine from Vétheuil, where Monet had settled in 1878. Although dated 1881, this work was probably painted slightly earlier. The artist often signed his works long after completion, adding dates which were sometimes inaccurate.

# data[].attributes.body
Kūrinys sukurtas 1889 metais

# data[].attributes.body
Kūrinys sukurtas 1902 metais

# data[].attributes.body
Kūrinys sukurtas 1884 metais

# data[].attributes.body
Kūrinys sukurtas 1898 metais

# data[].attributes.body
5. Vincentas Van Gogas savo paveiksluose dažniausiai naudodavo tamsų koloritą tai plastinė išraiškos priemonė kurią Van Gogas naudojo savo paveiksluose tai spalva ir išraiškingi

# data[].attributes.body
potepiai.
5.Pisaro, Kamilis

Prancūzų tapytojas ir grafikas.
Nuo 1866 m. Pisaro priklausė impresionistų aplinkai, prie kurios pritapo per pažintį su K. Monė ir E. Manė. Jis buvo beveik vien plenero peizažų tapytojas ir temų sėmėsi iš gyvenamųjų vietovių
9-ame dešimtmetyje jis, veikiamas G. Sera, išgyveno puantilistinį kūrybos laikotarpį.
Ilgainiui akių negalia privertė jį tapyti tik ateljė. Čia buvo sukurti tapybiški didmiesčių – Paryžiaus, Diepo, Ruano ir Havro – vaizdai, džiuginantys akį švelniais spalvų niuansais

# data[].attributes.body
Édouard Manet

# data[].attributes.body
Dažnai modernaus meno tėvu vadinamas Eduaras Manė (Édouard Manet) iš tiesų yra viena svarbiausių figūrų meno istorijoje. Jo skubrūs potėpiai ir plokščios dėmės padėjo pamatus impresionizmui, post-impresionizmui ir daugybei kitų modernaus meno krypčių, kurių atstovus Akademija atmetė kaip nemokšas.
Jis suteikė didelį impulsą Klodui Monė, Ogiustui Renuarui, Kamiliui Pisaro bei kitiems dailininkams impresionistams.

# data[].attributes.body
Eduaras Manė gimė Paryžiuje, 1832 m. sausio 23 d. turtingoje ir elitinėje šeimoje. Nors menu susidomėjo vaikystėje, bet tėvas buvo jam numatęs kitokį kelią – jūrų laivyno akademiją. Tik po to, kai Manė du kartus neišlaikė stojamųjų egzaminų, tėvas leido siekti karjeros meno srityje. Manė pradėjo mokytis privačioje Tomo Kuturo (Thomas Couture), akademiško tapytojo, studijoje, o kopijuodamas senųjų meistrų darbus pakeliavo po Vokietiją, Olandiją, Čekoslovakiją, Austriją ir Italiją.

# data[].attributes.body
Manė tapė tokiais laikais, kai „geras“ menas ar „negeras“ sprendė Akademija, o Akademija vertino klasikinę techniką, didžius paveikslus, vaizduojančius didžius žmones ir įvykius – herojines scenas iš istorijos ir mitologijos. Daugybė menininkų taip ir dirbo. Buvo visiškai normalu piešti daugybę eskizų, o po to mėnesių mėnesius lindėti studijoje dailinant vieną paveikslą. Dažai būdavo tepami plonais sluoksniais glostant juos tol, kol nebesimatydavo potėpio. Apie ryškias spalvas negalėjo būti net kalbos. Paveikslas turėjo būti rudas. Du kartus per metus Akademija surengdavo parodą, vadinamą Salonu, kuri tuo metu buvo pati svarbiausia meno paroda visoje Europoje. Pirmas sėkmingas Manė darbas, „Ispanų dainininkas“ 1861 m. buvo eksponuojamas Salone ir pelnė dailininkui pripažinimą.

# data[].attributes.body
Nors Manė norėjo eksponuoti darbus Salone, jis pritarė tokiems moderniems mąstytojams kaip Šarlis Bodleras (Charles Baudelaire), kad menas turėtų vaizduoti šiuolaikinį gyvenimą, o ne istorinius įvykius ir mitologiją. Jo draugas, taip pat dailininkas Gustavas Kurbė, sakė: „Parodykit man angelą ir aš jį nutapysiu“. Dailininkas norėjo tapyti tokį gyvenimą, kokį matė. Manė modernizmas prasideda nuo jo darbo „Pusryčiai ant žolės“ (Le Dejeuner sur l’Herbe), kurį Salonas atmetė. Beje, tais metais Salonas atmetė ne jį vieną.

# data[].attributes.headline
Eduaras Manė "Pusryčiai ant žolės", 1863 m.

# data[].attributes.subject
Eduaras Manė "Pusryčiai ant žolės", 1863 m.

# data[].attributes.body
„Pusryčius ant žolės“ akademikai sukritikavo už prastą perspektyvą ir plokščias spalvines dėmes, o labiausiai jiems užkliuvo begėdiškas, atvirai demonstruojamas, centrinės figūros, prostitutės, sėdinčios su žinomais džentelmenais ir žiūrinčios tiesiai į žiūrovą, nuogumas. Toks siužetas skatino pamąstyti apie šiuolaikinio pasaulio, kuriame gyveno, realybę. Be to, Manė šį paveikslą sukūrė su aiškia užuomina į garsų Ticiano (Tiziano Vecelli) darbą tik be pastarajam būdingo šventumo.

# data[].attributes.body
Po kelių metų, 1865 m., Manė vėl sukėlė Skandalą Salone, sutikusiame eksponuoti jo „Olimpiją“ (Olympia). „Olimpiją“ Manė taip pat sukūrė pagal garbinamą Ticiano „Urbimo Olimpiją“, tačiau Ticiano Olimpija buvo nekalta, o Manė Olimpija privertė pripažinti nelabai dorovingus paryžiečių gyvenimo aspektus – į žiūrovą ir vėl žvelgė begėdė, nuoga prostitutė. Manė sakė: „Aš tapau tai, ką matau, o ne tai, ką nori matyti kiti“. Paveikslo žinutę dar labiau paryškina ryškus apšvietimas ir gausybė simbolių (nusmukusi kurpaitė ir juoda katė simbolizuoja prarastą nekaltybę, orchidėja plaukuose ir gėlių puokštė – lytinį aktą).

# data[].attributes.headline
Eduaras Manė "Foli Beržer baras" 1882 m.

# data[].attributes.subject
Eduaras Manė "Foli Beržer baras" 1882 m.

# data[].attributes.body
Nors Akademijos kritika Manė nuvylė, jis ir toliau siūlė paveikslus Salonui. Daugybė paveikslų buvo atmesti, bet dailininkas nesutiko keisti stiliaus, kad įtiktų jų skoniui. Galiausiai vienas paskutinių, didžiųjų autoriaus darbų „Foli Beržer baras“ buvo eksponuojamas 1882 metais. Nors ir priimtas į parodą, paveikslas buvo sukritikuotas už netikėtą temą. Paveikslas ir vėl vaizdavo šiuolaikišką Paryžiaus gyvenimą, bet, maža to, užuot pavaizdavęs populiaraus miuzikholo džiaugsmą ir gyvastį, dailininkas pasirinko pavargusią, užsisvajojusią barmenę.

# data[].attributes.body
Manė maištas prieš Akademijos taisykles įkvėpė ateinančias menininkų kartas, tarp jų ir impresionistus. Impresionistai taip pat norėjo vaizduoti šiuolaikinį gyvenimą tik, priešingai nei Manė, išsinešė drobes ir tapė en plein air – lauke. Impresionistai iš Manė perėmė plokščias spalvines dėmes ir skubrius potėpius, bet dar svarbiau jiems buvo pavaizduoti šviesą. Šie menininkai, atstumti Salono, pradėjo remti savo parodas. Nors Manė daug drąsino pradedančius impresionistus ir buvo kviečiamas dalyvauti jų parodose, verčiau nešė darbus į Saloną tikėdamasis ilgainiui pakeisti Akademijos lūkesčius.

# data[].attributes.body
Eduaras Manė mirė 1883 m. sulaukęs 51-erių. Nors meninė karjera buvo neilga, palikimas – didžiulis. Jo atsisakymas paklusti amžių amžius karaliavusiai Akademijai, įkvėpė sukilti ir iškilti daugybę modernių menininkų, kurie bodėjosi tradicija. Neilga Manė karjera tapo esminiu posūkiu meno istorijoje ir dėl to jis laikomas modernaus meno tėvu.

# data[].attributes.body
Vincentas van Gogas
Polis Gogenas
Žoržas Sera
Polis Sezanas

# data[].attributes.body
Vincentas van Gogas – olandų tapytojas ir grafikas, postimpresionistas.

Ankstyvajai Vincento van Gogo kūrybai būdingi vargingų žmonių gyvenimo vaizdai. Nutapė nemažai peizažų, natiurmortų. Šie Vincento van Gogo paveikslai realistiniai, tamsaus kolorito. Dailininkas savo kūrinius pasirašinėjo tik vardu Vincent.

Svarbus Vincento van Gogo kūrybos šaltinis – gamta. Jo kūrybos tikslas – spalvomis ir išraiškingais potėpiais perteikti daiktų ir reiškinių esmę, įamžinti ne tai, kas atsitinka, o tai, kas tipiška. Spalvomis jis tapė ir modeliavo formas, kūrė ritmą, apibrėžė proporcijas ir erdvinius santykius. Kartais dideli spalviniai plotai apvedami gyvu, neramiu kontūru. Vėlyvuosiuose dailininko darbuose gamtos grožis įgauna tam tikro grėsmingumo, liūdesio, nors koloritas išlieka raiškus. Atsiranda ekspresyvi formų deformacija, stiprinanti dramatizmo nuotaiką. Kūrybai būdinga spalvos ir piešinio sintezė, ekspresyviai iškreiptos formos, vyrauja raudona, violetinė, sodri geltona spalvos – jos turi simbolinę prasmę, išreiškia vidinį nerimą. Garsieji jo darbai, vaizduojantys kėdę, porą batų, javų lauką ir varnus, rodo, kad kasdieniški, žinomi ir įprasti daiktai gali būti „pakelti“ iki simbolių ir vidinės įtampos, emocijos veikiama forma gali pasidaryti iškalbinga. Ta linkme vėliau pasuko ekspresionistai. Vincentas van Gogas sukūrė daugiau nei 800 drobių ir 1100 piešinių, bet tik vieną paveikslą – „Raudonieji Arlio vynuogynai“ – pardavė būdamas gyvas.

# data[].attributes.body
Polis Gogenas (gime1848 m. birželio 7 d. Paryžiuje – 1903 m. gegužės 8 d. Atuonoje, Markizų salos) – prancūzų tapytojas, grafikas, skulptorius, postimpresionistas.
P. Gogenas išsiugdė individualų stilių, labai skirtingą nuo impresionistinės dailės, kuria pradėjo tapyti. Jo paveikslai labai dekoratyvūs, nutapyti grynomis žėrinčiomis spalvomis, kurios sukuria vienalytes, tamsių kontūrų skiriamas plokštumas. Kūrybinio įkvėpimo ieškojo liaudies papročiuose, folklore. Žavėjosi rytietiška keramika, actekų skulptūromis, japonų graviūromis.

Gogenas jaunystėje mokėsi La Chapelle-Saint-Mesmin dvasinėje seminarijoje šalia Orleano. Be kitų dalykų, čia buvo dėstoma katalikų liturgija. Pamokas vedė Orleano vyskupas Félix-Antoine-Philibert Dupanloup, diegęs mokiniams savo paties sukurtą požiūrį į gyvenimo prasmę.

# data[].attributes.body
Žoržas Sera (pranc. Georges Seurat, 1859 m. gruodžio 2 d. – 1891 m. kovo 29 d.) – XIX a. prancūzų dailininkas, vienas impresionizmo atstovų. Ž. Sera sukūrė tapybos metodą, paremtą mokslinėmis spalvų ir linijų teorijomis, kas išskyrė jį iš kitų impresionistų. Meno istorijoje Ž. Sera ir aplink jį 1880-ųjų antroje pusėje susibūrę dailininkai vadinami neoimpresionistais.

# data[].attributes.body
Prancūzų tapytojas.
Veikiamas Pisaro atsižadėjo savo ankstesnės niūrios romantinės natūralizmo stiliaus tapybos ir ėmėsi plenero jo paletė praskaidrėjo.

Sezano tapybos pagrindinis elementas yra spalva, kurios kontrastingus tonus jis perkeldavo ant drobės kruopščiais, dažniausiai įstrižais potėpiais; forma atsiduria antroje vietoje.

Jo kompozicijoms būdingos stereometrinės formos – kūgis, rutulys, cilindras, perspektyvos bei apšvietimo nedermė, dydžių deformacijos.

Kubistų pirmtakas, Sezanas turėjo lemiamą įtaką šiuolaikinei dailės raidai.

Per dešimtį metų nutapo daugiau kaip 300 paveikslų.

Jis nutolęs nuo impresionistų mėgstamo akimirkos vaizdo fiksavimo. Įdėmiai stebėdamas gamtą, jos formas ir spalvų santykius, ieško būdų perteikti aplinkos materialumą, gamtos amžinumą, jos tūrių patvarumą.

Iki mirties taip ir nesusilaukė plačiosios visuomenės pripažinimo.

1906 m., tapydamas gamtoje, jis peršąla ir, susirgęs plaučių uždegimu, miršta. Matyt, liūdną valandą bus pasakęs: “Aš nieko nepadariau, bet aš mokiausi”. Jo manymu savo tikslo nepasiekė.

Tačiau jis klydo – savo sukurta tapybos sistema jis padarė didelę įtaką XX a. dailės raidai, fovizmo, kubizmo formavimuisi, jis atvedė vaizduojamąjį meną prie abstrakcionizmo vartų.

# data[].attributes.body
Paveikslą P. Gogenas sukūrė 1888 m. Pont Avene Bretanėje. Jis laikomas pirmu reikšmingu iš P. Gogeno ankstyvųjų kūrinių. Paveiksle vaizduojama bretonių moterų vizija išklausius pamokslą pagal Biblijos Pradžios knygos (32:24-30) epizodą, kuriame pasakojama, kad Jokūbas, perėjęs su šeima Jaboko upę, po to visą naktį grūmėsi su mistiniu angelu. Laiške Van Gogui P. Gogenas rašė „Man peizažas ir kova egzistuoja tik žmonių, besimeldžiančių po pamokslo, vaizduotėje“. Paveiksle vaizduojamos bretonių moterys su tradicine apranga: juodais drabužiais ir sekmadieniniais baltais kykais.

# data[].attributes.headline
Sekmadienio popietė La Grande Jatte saloje

# data[].attributes.subject
Sekmadienio popietė La Grande Jatte saloje

# data[].attributes.body
Sekmadienio popietė La Grande Jatte saloje, nutapyta 1884–1886 m., Yra garsiausias Georges Seurat darbas. Pagrindinis pointillistinės (kai menininkas rašo mažų kvadratinių smūgiais. Jo šepetėlio judėjimas primena taurės šviesą, kuris tik trumpam paliečia drobę ir vėl atsitraukia nuo jos.) technikos pavyzdys, atliktas ant didelės drobės, yra neoimpresionistinio judėjimo pamatinis darbas. Seurat kompozicijoje yra keletas paryžiečių parke prie Senosios upės kranto.
Matmenys: 2,08 m x 3,08 m

# data[].attributes.body
91,1 cm×73,4 cm
Gogenas simbolistinį „Geltonąjį Kristų“ nutapė 1889 m. rudenį. Prancūzų publicistas Oktavas Mirbo šį paveikslą pavadino „pavojingu ir pikantišku barbarų puošnumo, katalikų liturgijos, indų meditacijos, gotiškos išmonės ir subtilaus simbolizmo mišiniu

# data[].attributes.body
Žoržas Sera 1884 m. paveikslas nutapytas aliejiniais dažais, ant drobės, pirmasis iš dviejų jo monumentalių šedevrų.
Matmenys: 2,01 m x 3 m