# data[].attributes.headline
שיעור תורה בנושא ארבעת הבנים. 

# data[].attributes.subject
שיעור תורה בנושא ארבעת הבנים. 

# data[].attributes.body
בבתים רבים בליל הסדר נוהגים לחלק את קטעי הקריאה בהגדה של פסח בין המסובים. השלב שבו קוראים על ארבעת הבנים הוא פעמים רבות השלב התוסס והלוהט ביותר. מדוע? כנראה משום שכל אחד רוצה לקרוא את הקטע של הבן ה'חכם', ולא פעם מישהו נעלב שהפכו אותו ל'תם', אם כי ודאי ישנן גם פעמים שבהן מישהו מתעקש להיות דווקא הבן ה'רשע'

לאורך ההיסטוריה פורשו ארבעת הבנים בהגדה של פסח ונשפטו באין-ספור דרכים מרתקות, ההופכות קטע זה בהגדה לאחד הפוֹריים והמעניינים ביותר – גם עבור ציירים ואמנים בזמנים ובמקומות שונים. עם זאת, כלל לא ברור מה הביא את חז"ל, מחבריה הראשונים של ההגדה של פסח, לגשת אל הפסוקים בתורה כאילו מסתתרים בהם ארבעה בנים. התורה כפשוטה מדברת באופן סתמי וכללי על בן אחד, אב-טיפוס לכל בן: "וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם."

כמו כן, עדיין לא נהיר, מה בכלל ההבדל בין הבן הרשע לבן החכם. לפי פרשנותה של ההגדה דווקא, נראה כי שניהם שואלים שאלה דומה. למעשה, כפי שיתברר, "ארבעת הבנים" הוא מדרש מקורי ביותר על פסוקי התורה, והוא מבקש לפענח וליישם את הציווי "להגיד לבנינו".

מגישים:פריאל תמיר עידן נועם

תודה רבה!

# data[].attributes.headline
פירושי חסידות על עשרת המכות

# data[].attributes.subject
פירושי חסידות על עשרת המכות

# data[].attributes.attachment_link.title
עשר מכות מצרים – מה הן אומרות? - Breslov.org

# data[].attributes.attachment_link.description
עשר מכות הונחתו על המצרים. מה הן אומרות? מה המשמעות שלהן לגבינו? ואילו לקחים ושינויים נחולל עם כל ”מכה” כדי להתגבר על ”המצרי” שבתוכנו?

# data[].attributes.headline
הגדרת מצוות סיפור יציאת מצרים

# data[].attributes.subject
הגדרת מצוות סיפור יציאת מצרים

# data[].attributes.attachment_link.title
יהדות, שיעורים, זמנים | אתר ישיבה

# data[].attributes.headline
פירושים על ההגדה

# data[].attributes.subject
פירושים על ההגדה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
פרושים להגדה של פסח שערכתי על פי שעורים ששמעתי
(ליקט יצחק רוםפתח תקוה) מאת הרב מ. אילון,מהרב משה קבלןוכן מתוך הגדות
שונות (הגדתהמקדש, הראי"ה קוק, "לקח טוב", ההגדה של הרב ש. אבינרועוד) וכן מאתרים קדושים באינטרנט

למה אין מברכין על ההגדה של פסח? השאלה היא הרבה יותר עקרונית: אין כמו מצוות סיפור יציאת

מצרים שהיא מרכזית - לא רק בליל סדר - אלא בכל שנת הלוח היהודי. מצוות רבות אנו עושים "זכר ליציאת מצרים"

קוראים לזה "קידוש ארוך" (רי"ף). 2) אין שיעור למצות סיפור יציאת מצרים ועל דבר שאין שיעור לא תקנו חז"ל

ברכה. לגבי לימוד תורה ישנו מינימום המופיע בהלכה (לא לפרסום) וייתכן כי האומר ברכת התורה מידי בוקר היא

כאילו קבלת רשות ללמוד תורה, כפי שאנו מברכין על מאכל לפני שטועמים אותו כדי "לפדות" אותו מאת הקב"ה

פסח לא יצא ידי חובתו. ייתכן כי אדם לא יבין את תוכן דבריו שהוא אמר ואז הברכה היא לבטלה (מהר"ל).

5) ואני הקטן מוסיף כי אולי אפשר לדמות את מצוות ההגדה למצוות ספירת העומר (הנסמכת בחו"ל להגדה הנאמרת

בליל סדר שני של גלויות).

כידוע לא תקנו ברכת "שהחיינו" על ספירת העומר ואחת הסיבות היא: אולי הוא לא יסיים את הספירה עד חג השבועות,

למה הרמב"ם מקשר בין מצוות סיפור יציאת מצרים למצוות קידוש בשבת? בפרק ז' של

הל' פסח מציין הרמב"ם כי יש מצווה "זכור את היום הזה.." כפי שאדם חייב בקידוש בשבת "זכור את יום

השבת לקדשו", מה הקשר בין שני הדברים ?. עונה הרב צבי פסח פרנק: כמו שאדם חייב

בקידוש גם כאשר הוא לבדו ואין עמו איש, כך גם מצוות ההגדה היא חובה על האדם ואפילו אין לו למי

לספר ואז הוא יספר לעצמו, וגם זאת דרך שאלה ותשובה "מתחיל בגנות ומסיים בשבח".

האם יש גבולות במצות סיפור יציאת מצרים? אנו מכירים מצוות, בהם התורה מגבילה את הביצוע

(לפי ר אליעזר בן עזריה) כל הלילה דנהבשאלה זו.נאמר כי כל מי שלא אמר שלושה דבריםבפסח לא יצא:

" פסח", "מצה" ו"מרור", ומאחר ויש לאכול את קרבן הפסח לפני חצות והוא חייב לקרוא את הההגדה כאשר

עדיין "פסח" על שלחנויוצא מזה כי יש גבול למצווה זו ויש לסיים אותה כל עוד שיש לו "פסח"(בשר

מקרבן הפסח) על שולחנו, דהיינו לפני חצות הלילה.

אברהם אבינו שואל את הקב"ה "במה אידע כי אירשנה"? איך אנייכול לדעת כי בגלות

זרעך בארץ לא להם ועבדום ועינו אותם ארבע מאות שנה". תפקידם של הגויים לשמור את עם ישראל

מת מלך מצרים נאמר כי גם בני ישראל בכו "ויאנחו בני ישראל", היה אסור להם לבכות ולצעוק על

לב כי מקור הבכי של בני ישראל הוא לא באבל על המלך אלא עקב מצבם הקשה מאד (ספורנו).

לצערנו הגדול ראינו לאחרונה בשואה מה קרה ליהודים שטעו וחשבו בכיוון זה.
ואילו לא הוציא הקב"ה את אבותינו ממצרים הרי אנו ובנינו ובני בנינו עבדים היינו
האמנם?? האם לא היינו באחד מהשלבים מארגנים מרד או מהפכה או מנצלים מצב

עבדים לפרעה אבל היינו עבדים למלך אחר. רק על ידי גאולת מצרים על ידי הקב"ה בעצמו, השתחררנו

לגמרה מעול העבדות לבשר ודם (בית הלוי).

איך פרעה, אחרי המכה הקשה של הברד, עדיין לא משחרר את עם ישראל? במכת הברד

מכה זו כל כך הציקה לפרעה שהוא זועק אל משה לשחררו ממנה?

המטר (1) ואת הברד (2)ואת הקולות (3). "וירא פרעה כי חדל המטר.."כאן מגלה לנו הפסוק את

כל העוצמה של פרעה, מאחר וכל כלכלת מצריים הייתה תלויה בו. והנה בא משה ומוריד גשם מהשמיים

והעם במצרים נכח לראות כי יש עוד מקור למים מלבד היאור. זה הכניס את פרעה ללחץ עצום ולהצהרה

כי "ה' הצדיק" ולהבטחה כי ישלח את בני ישראל. והנה הוא רואה כי חדל המטר, כי הסכנה לכסא

ואת כל הבהמות הדאיג אותו (כפי שגם משה חשב והתפלל בהתאם) אלא ה"תחרות" מהשמים על השליטה

שפרעה לא גזר אלא על הזכרים בלבד ולעומתו לבן ביקש לעקור הכל. הפשט האמיתי הוא כי

פרעה היה רשע עצום עם מחשבות זדוניות ביותר, לא מאהבת הבנות הוא לא הרג אותן, הוא רצה לפגוע

בנשמה וברוח הקודש של עם ישראל, וכך הייתה תכניתו- להרוג את כל הזכרים, הבנות ירצו איכשהו

להינשא וייאלצו לקחת בנים מצריים כבעלים. הילדים שיוולדו יהיו יהודים לכל דבר מאחר והאמא

היא בת זרע קודש של יעקב אבינו. פרעה ידע היטב כי לא יוכל לנצח את הברית של הקב"ה בסנה כי עם

ישראלישרוד לעולם, בגלל זה הוא לא ניסה זאת באופו כולל(כפי שתכנן לבן הארמי[נבל הרמאי =

הרב אריאלי - ראש ישיבת "מרכז הרב"], אלא פרעה רצה כי הילדים היהודיים האלו יקבלו את דת

עד כה מדור לדור החל מאברהם אבינו. הוא רצה לטמא ולעקור את נשמת העם. (בית הלוי)

לנושא קרבן פסח ועבודת ליל הסדר. כאשר אנו מתבוננים בפסוקים המובאים בהקשר לשאלת

התם אנו רואים כי הוא בכלל אינו שואל על פסח. שם בפרשה מדובר במצוה של פדיון פטר חמור.

של יציאת מצרים. ישנם מצוות רבות בתורה בהן נזכר הנושא של יציאת מצרים אז מה המיוחד במצווה

זו? ומה הקשר דווקא לחמור? (ספורנו): כי היה רכוש רב במצרים ובני ישראל לא הצליחו להוציא הכל

כל נושא הבכורים הוא עניין מרכזי בכל סיפור יציאת מצרים. בתחילה משה מתריע "אני הורג

הדומה לחמור. פרעה היה בכור ובכורי מצרי הם כמו חמורים. וכאן מתגלה המאבק: פרעה יכל היה

לפדות את עצמו בשה (מצוות פטר חמור: פודים את החמור שאי אפשר להקריב על המזבח על ידי שה)

תפדה וערפתו". פרעה היה קשה עורף ולא היה מוכן להכיר במלכות שמים - "מי ה' שאשמע בקולו וגם

את בני ישראל לא אשלח". ו"בני בכורי" הקטן שהוא ה"מעט מכל העמים" ניצח כאן את פרעה הענק.

ללמד אותנו כי בכור בישראל תפקידו לא להיות החזק והגדול אלא המקורב ביותר לקב"ה, להיות קדוש.

עקב זה היו מאבקים על הבכורה מאז בריאת העולם ולא תמיד הגדול היה המנצח: קין מול הבל, עשיו

מול יעקב, ראובן (ויהודה) מול יוסף, אפרים ומנשה ועוד ועוד.

"הן בני ישראל לא שמעו בקולי ואיך ישמעני פרעה..?" מה השאלההרי כתוב במפורש כי "בני

ישראל לא שמעו.. מקוצר רוח ועבודה קשה? אבל לפרעה בוודאי לא הייתה בעיה של עבודה קשה אז למה הוא

פרך במשך כל ימי השבועוהתנאים הקשים גרמו לכך כי העם היהעייף -לא פיזית אלא נפשית- ולא הייתה

העבודה הטרידו את פרעה אלא עצם המחשבה לעבוד עבודה לבורא העולם. זה היסוד למה פרעה הגיב על בקשת

שפרעה לא שמע בקול ה' עקב העבודה". התפישה שהעיקר בעולם זו עבודה וחומריות לא נתנה לפרעה להקשיב

למשה . יצויין כאן כי משה אף פעם לא דיבר ולא ביקש להוציא את בני ישראל כלל ממצרים, אלא כל

הויכוחים עם פרעה היו על עבודת ה' במדבר בצורה זו או אחרת (כמה זמן, כמה ירחיקו,"מי ומי ההולכים" וכו')

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
אקורדים לשירים חסידיים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
אקורדים לשירים יהודיים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
משחקים לפרשת השבוע

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
משחקים לחגים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
משחקים חינוכיים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
שיתוף דברי תורה

# data[].attributes.attachment_link.title
פירושים להגדה של פסח - תשס"ב

# data[].attributes.attachment_link.description
הערה: החומר לא עבר הגהה סופית.בסד פסח ה תשסב- פרושים להגדה של פסח שערכתי על פי שעורים ששמעתי(ליקט יצחק רום פתח תקוה) מאת הרב מ. אילון, מהרב משה קבלן ו

# data[].attributes.headline
הסיפור ביציאת מצרים- הרב אליעזר מלמד

# data[].attributes.subject
הסיפור ביציאת מצרים- הרב אליעזר מלמד

# data[].attributes.attachment_link.title
יהדות, שיעורים, זמנים | אתר ישיבה

# data[].attributes.attachment_link.title
פרעה מלך מצרים – כל מה שרציתם לדעת

# data[].attributes.attachment_link.description
מי היה פרעה, כמה פרעונים מוזכרים בתורה, ומה היה בסופו? כל מה שרציתם לדעת על פרעה מלך מצרים…

# data[].attributes.attachment_link.title
עשר המכות – מה באמת קרה שם? קבלו את סיכום מכות מצרים

# data[].attributes.attachment_link.description
מה קרה בעשרת המכות, כמה זמן ארכה כל מכה? כל מה שרציתם לדעת על עשרת המכות שקיבלו המצרים, עד שהואיל פ…

# data[].attributes.headline
ארבעה בנים דיברה התורה 

# data[].attributes.subject
ארבעה בנים דיברה התורה 

# data[].attributes.attachment_link.title
תרבות יהודית-ישראלית

# data[].attributes.attachment_link.description
האתר המרכזי של משרד החינוך עבור מורי תרבות יהודית-ישראלית, ובו פירוט תכנית הלימודים המלאה של תחום הדעת. באתר ניתן למצוא יחידות לימוד שכוללות: מערכי שיעור, דפי עבודה לתלמידים, מקורות מרכזיים מתוך תכנית הלימודים בתוספת כלי עזר שונים ללמידה והעשרה (כגון: משחקים, סרטונים ויצירות אומנות), מאמרים רלוונטיים ועוד.

# data[].attributes.attachment_link.title
הרב אבנר קוואס עם הדמיה לליל הסד..

# data[].attributes.attachment_link.description
איך מחזיקים את הילדים ערניים ומרותקים לכל אורך ליל הסדר? * המרצה הרב אבנר קוואס בסדרה מיוחדת ב'כיכר השבת' עם הדמיה של ליל הסדר שתעזור לכם - ההורים - להתכונן לחג בו אנו מצווים על וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ | בפרק האחרון: וְכַאן הַבֵּן שׁוֹאֵל * צפו (חרדים)

# data[].attributes.headline
סרטון קצר ומצויר על עשרת המכות 

# data[].attributes.subject
סרטון קצר ומצויר על עשרת המכות 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מאיה רוקח מנשה

# data[].attributes.headline
מדוע חוגגים את חג הפסח?

# data[].attributes.subject
מדוע חוגגים את חג הפסח?

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
נאמני תורה ועבודה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
פסח הוא חג הולדתו של העם היהודי, החג בו אנחנו שבים אל הסיפור המכונן שלנו - יציאת מצרים, חוזרים ומספרים בו, ומחפשים בו משמעויות עתיקות וחדשות שיעניקו משמעות וערך לחיינו העכשוויים, ותובנות על חיי העם היהודי לאורך ההיסטוריה. לפניכם מקבץ של כמה מאמרים המבקשים להציע נקודות מבט עכשוויות על החג ועל ליל הסדר. בראש המקבץ תמצאו רעיונות שצריכים ללוות אותנו לאורך השנה כולה; על הכרת תודה, על הדאגה לעני ועל אהבה - כולם רעיונות עומק של החג. בסופו של הקובץ תמצאו מחשבות שנכתבו בערב פסח תש"ף, ערב ליל הסדר - בסגר.
מספרים על אדם שהיה בדרכו לפגישה חשובה במרכז תל-אביב, ובעודו מחפש חניה הבין שהוא מאחר איחור קריטי. באופן ספונטני פרצה תפילה ממעמקי לבו: "אלוקים, אמנם אני לא דתי, אבל אם תסדר לי חניה, אתחיל להאמין בך ולשמור מצוות". אך סיים האיש את תפילתו, והנה באורח פלא הוא רואה רכב יוצא ומפנה חניה מושלמת. בלי להתבלבל הוא הכריז מיד: "טוב, אלוקים שכח ממה שאמרתי, אני כבר מסתדר בכוחות עצמי..."

כולנו קצת כאלה - יודעים לפנות ל-ה' בעת צרה, אך לא תמיד שמים לב להכיר לו תודה אחרי שניצלנו ממנה. בתקופת מלחמת המפרץ הייתי בשליחות בחו"ל, והתרגשתי מהתפילות ההמוניות שהתקיימו ערב פרוץ המלחמה מתוך חרדה גדולה לגורלם של אזרחי ישראל. כשהסתיימה המערכה בכי-טוב, אירגן אחד הרבנים סעודת הודיה מושקעת, אך מתי-מעט הגיעו, ואף הם התקשו להבין על מה ולמה באו.

ליל הסדר הוא לילה של הכרת תודה, וסעודת הסדר היא למעשה סעודת הודיה מיוחדת. זו גם המהות של מצוות סיפור יציאת מצרים. ניתן לעמוד על כך על-פי הסיפור בגמרא על רב נחמן שאמר בליל הסדר לעבדו, דרו: "עבד שרבו מוציאו לחרות ונותן לו כסף וזהב, מה צריך העבד לומר לאדונו? אמר לו: צריך להודות ולשבח. אמר רב נחמן: "פטרתנו מלומר 'מה נשתנה'" (פסחים קטז, א).

הדרך שבה מביעים הכרה תודה משתנה בהתאם לעניין ולנסיבות. פעמים נסתפק במילת תודה אחת קצרה, ופעמים שנרגיש צורך להביע תודתנו והוקרתנו באריכות ובצורה מפורטת. ההודיה לבורא עולם על היציאה מעבדות לחרות והפיכת עם ישראל לעם על כל משמעויותיה אינה יכולה להיות קצרה ורופפת, אלא חייבת היא להיות שכן גם מבחינה אישית וגם מבחינה לאומית חובת הכרת התודה שלנו ל-ה' היא מעל ומעבר לכל מה שנוכל להביע.

משל לאדם שניצל בילדותו ע"י אנשים שאספו אותו אל ביתם, גדלו אותו, ושילמו את כל שכר הלימוד שלו עד לדוקטורט. בארוחת הערב האחרונה כשעמד לצאת לחו"ל לפוסט-דוקטורט, הוא אמר למציליו: אינני יודע מתי אחזור, ולכן הפטיר בשפה רפה: "תודה על הכל". האם די בכך? בוודאי שלא! במקרה כזה גם ההורים הצדיקים ביותר מצפים שיפרט ויאריך ואף ישאיר מתנה למזכרת. בכל ימות השנה אנו מסתפקים באמירת "תודה" קצרה, בכך שאנו מזכירים יציאת מצרים בקריאת שמע, אך ליל הסדר שהמוטיב המרכזי שלו הוא מסיבת הודיה עלינו להאריך ולפרט, ולכן: "כל המרבה לספר ביציאת מצרים הרי זה משובח".

הגדרת ליל הסדר כסעודת הודיה עשויה להסביר לנו כמה קטעים בהגדה, וכמקובל בליל הסדר נביא ארבע דוגמאות:

א. ההגדה מדגישה כי "אפילו כולנו חכמים...כולנו יודעים את התורה, מצווה עלינו לספר ביציאת מצרים". מדוע באמת ולשם מה? מפני שחכמים אלה לא יגיעו לתובנות חדשות בליל הסדר, אבל הם יקיימו בסיפור יציאת מצרים את מצוות ההודיה.

ב. פרשת "ארמי אובד אבי" נראית בלתי קשורה להגדה, שהרי היא שייכת לווידוי ביכורים. ברם, היא מדגישה שכמו שהבאת הביכורים היא טקס של הכרת תודה, כך ליל הסדר. יתרה מזו, בשני המעמדים הללו התורה מחנכת לכך שהודיה שלמה דורשת מהאדם להתנתק מהקיום האישי ולראות עצמו כחלק מכלל האומה, להתנער לרגע מההווה, ולראותו בפרספקטיבה של אלפי שנים מנקודת ההתחלה הקשה ועד נקודת התכלית הנכספת.

ג. מזמור קל"ו בתהילים המכונה "הלל הגדול" חוזר 26 פעמים על המילים: "כי לעולם חסדו". לשם מה נועדו החזרות הרבות, המיותרות לכאורה? מושג ההודיה עונה על כך, שכן הפירוק לגורמים של התודה ל-ה', הופך את ההודיה מסתמית ולאקונית לעמוקה ומקיפה, שבה אנו נותנים את הלב לפרטי פרטים.

ד. הפיוט "דיינו" מעורר כמה פעמים את השאלה: האמנם דיינו? האם אפשר היה להסתפק ביציאת מצרים בלי קריעת ים סוף, או בלי סיפוק צרכינו במדבר? האם די היה בכך שקרבנו להר סיני בלי שנתן לנו את התורה? אכן לא די בכך כדי לשקוט על השמרים ולומר שהכול הסתדר, אולם דיינו בכל אחת מהטובות כשלעצמה כדי לחייבנו בהודיה.

כיום, בהיותנו בחברת שפע, גדל דור שמתרגל לקבל נוחות ורווחה כמובנים מאליהם, ותחושת הכרת התודה על כל מה היש מתקהה אצלו.

מספרים על בן במשפחה אמידה שניגש לבקש מאביו במוצ"ש את מפתחות הרכב מאביו. אחרי משא ומתן ממושך, התרצה האבא ורק הוסיף: "אל תחזור מאוחר מדי". אמר לו הבן: "אל תגיד לי מה לעשות"...

לפעמים גם האבות והאימהות נותנים בעניין זה דוגמה שלילית. מספרים על אבא שהילד שלו ניצל מטביעה, והוא חיפש את האיש שהציל את חיי בנו. משמצא אותו, התחמק האיש מפניו ואמר בצניעות: "אין צורך, באמת שאין צורך להודות לי, רק עשיתי מה שכל אדם צריך לעשות". אמר לו האבא: מי רוצה להודות לך, תגיד לי אפוא הכובע שלו...?"

הכרת תודה היא ערך שחשוב להרגיל בו את עצמנו, ומתוך כך גם את ילדנו ונכדינו - להכיר בטובה שמקבלים מבני משפחה, מהמשק, מביה"ס, מהמדינה.

הליקוי בהכרת תודה בא לידי ביטוי גם במישור הלאומי. בשנת השבעים למדינת ישראל ראוי לשים לב לכך שהדור הצעיר אינו מבין את משמעות קיומה של המדינה. הוא נולד לתוכה והוא מקבל אותה כמובן מאליו, גם כאן יש ערך לקיום של "והגדת לבנך"- להעביר ולהבהיר לדור הצעיר היכן היה עם ישראל רק לפני שני דורות, ולהזכיר מה עבר על עצמנו במהלך אלפי שנות היסטוריה, כדי שיכירו בערכה של המדינה בה הם חיים.

ליל הסדר מלמד אותנו "הלכות הכרת תודה" לבורא עולם, שצריכה להיות לחם חוקינו בכל יום תמיד. אכן, יש עיקרון אחד שאין ללמוד ממנו. בפסח אנו מפנים את כל תודתנו לבורא עולם, ומדגישים שה' לבדו הצילנו מפרעה והוציאנו ממצרים, הוא ולא מלאך ולא שרף ולא שליח. הכרת התודה של פסח היא ייחודית בעניין זה, שכן בדרך כלל יש להכיר תודה גם לבני אדם. כך, בפורים, לדוגמה, אנו מכריזים: "...ברוך מרדכי... ברוכה אסתר, וגם חרבונה זכור לטוב" (שו"ע, או"ח, תר"צ טז). בניגוד להגדה של פסח המעלימה את משה רבנו, המגילה של פורים מגוללת בפירוט רב את פועלם של מרדכי ואסתר.

הכרת תודה לבני אדם הראויים לכך איננה באה על חשבון הכרת התודה ל-ה', אלא מהווה המשך לה. זוהי מחווה אנושית אלמנטרית שערכה ביחסים בין בני אדם לא יסולא בפז. הכרת תודה לבני הזוג, להורים ולילדים בונה יחסים טובים ומתוקנים בבית, הכרת תודה כלפי חברים לעבודה ולקהילה יוצרת התנהלות בריאה ונעימה בחברה, והכרת תודה לאנשים זרים העושים עבודתם נאמנה תורמת לאווירה טובה ולתחושות טובות אצל כולם. הגננת, המורה, המאבטח, הנהג והעובד הזר ראויים לאמירת תודה.

הודיה לבורא עולם כמו גם הכרת תודה לבני אדם הם ערכים רבי-חשיבות, המתגמלים את המודה לא פחות מאשר את מי שמודים לו. הם מרגילים את האדם להכיר בטוב שנפל בחלקו, ולראות את חצי הכוס המלאה. לא בכדי הרואה חצי כוס מלאה הוא בראשי תיבות חכם, חכם וטוב לו. הבה נלמד מהבן החכם, ונהיה חכמים כל השנה.

לפני שנים אחדות פנתה עמותת "ידיד" לנציב פניות הציבור ברשות השניה: לא להפוך את פסח לאירוע "הרייטינג של העוני". טענת העמותה היתה שחלק מהחשיפה לממדי העוני ראוי בהחלט, אך חלק גדול ממנה הוא פוגעני ומשפיל. יש בכך הערה של טעם, אולם טעם המרור של העוני גרוע יותר, והחשיבות שיש להעלאת המודעות למצוקה הכלכלית הקיימת צריך לגבור על הסיכונים שבחשיפה לא מבוקרת. דו"חות העוני שמבשרים את בוא חג האביב משתלבים יפה באתוס הבסיסי של חג החרות.

לרגל ליל הסדר שעומד בסימן המספר ארבע, אצביע על ארבע פתיחות של ענייני פסח, שכולן מתמקדות באותו רעיון בדיוק: התחשבות בנצרך. המשנה במסכת פסחים (י, א) פותחת את הפרק העוסק בדיני ליל הסדר בהוראה: "ואפילו עני שבישראל לא יאכל עד שיסב ולא יפחתו לו מארבע כוסות של יין ואפילו מן התמחוי". ההלכה הפותחת את הלכות פסח בשולחן ערוך (תכט) קובעת: "ומנהג לקנות חטים לחלקן לעניים לצורך פסח". ההגדה פותחת כידוע בהזמנה לכל הרעבים באשר הם: "כל דכפין ייתי וייכול, כל דצריך ייתי ויפסח". גם ההפטרה שנבחרה לשבת זו, שבת הגדול מדברת כבר בפסוק השני שלה על המשפט שייעשה בעבריינים שונים, ובהם "עֹשְׁקֵי שְׂכַר שָׂכִיר אַלְמָנָה וְיָתוֹם וּמַטֵּי גֵר" (מלאכי ג, ה).

העובדה ששלושת המקורות המרכזיים הללו של ענייניי הפסח, וכמותם גם ההפטרה, פותחים באותו עיקרון בוודאי איננה מקרית. משתקף בכך הרעיון שהתחשבות בעני ובנצרך לסוגיו היא ערך מכונן ומרכזי הקשור בטבורו לחגיגת חג החירות. ואכן אחד המסרים המרכזיים של יציאת מצרים הוא הצו המוסרי להתחשבות באחר, ובמיוחד בחלש. התורה חוזרת ומציינת במצוות רבות ושונות כיצד יציאת מצרים צריכה להוות כוח מניע לרגישות כלפי החלש. אם נתמקד בדוגמאות הנוגעות לחלשים מבחינה כלכלית נמצא כי הפסוק המצווה לעזור למי שנמצא בקשיים כלכליים ולמנוע ממנו ליפול: "וְכִי יָמוּךְ אָחִיךָ... וְהֶחֱזַקְתָּ בּוֹ", מסתיים בהזכרת יציאת מצרים, וכך גם האיסור על נטילת ריבית שנועד בראש ובראשונה להגן על החלשים הנזקקים להלוואות: "אַל תִּקַּח מֵאִתּוֹ נֶשֶׁךְ וְתַרְבִּית" (ויקרא כה, לה-לח). המצווה להימנע מלשעבד את העבד העברי לעבודות עבדות, והחובה לשחרר עבדים ביובל, אף הן מנומקות בזיכרון החוויה של עבדות מצרים: "כִּי עֲבָדַי הֵם אֲשֶׁר הוֹצֵאתִי אֹתָם מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם לֹא יִמָּכְרוּ מִמְכֶּרֶת עָבֶד"(שם, כה, לט-מב)

הזיקה של מצוות התורה ליציאת מצרים בולטת במיוחד בספר 'דברים', שבו אפילו המצווה לשמור שבת מנומקת ברעיון הסוציאלי שנובע מעבדות מצרים: "לְמַעַן יָנוּחַ עַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ כָּמוֹךָ, וְזָכַרְתָּ כִּי עֶבֶד הָיִיתָ בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם" (דברים ה, יד-טו). אפשר שדווקא אחרי שכל הדור של יוצאי מצרים הלך לעולמו, ודווקא כאשר התקרבו בני ישראל אל הארץ המובטחת, נוצר הצורך להדגיש בפניהם את הזיכרון של מרירות העבדות והגאולה ממנה.

ייתכן עוד שהקרבה אל הארץ, בה עתידים בני ישראל לרכוש נכסים ולשבת איש תחת גפנו יצרה צורך לחדד את חושיהם לרגישות חברתית למי שלא התברכו בנכסי נדל"ן וברווחי הון. כך מופיעות בספר דברים המצוות של מתנות עניים מנומקות במפורש בכך שעליך לזכור "כִּי עֶבֶד הָיִיתָ בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם עַל כֵּן אָנֹכִי מְצַוְּךָ לַעֲשׂוֹת אֶת הַדָּבָר הַזֶּה". (כד, יט-כב). כך גם מופיעה בדברים החובה להעניק מענק שחרור לעבד ולא לשלחו ריקם: "וְזָכַרְתָּ כִּי עֶבֶד הָיִיתָ בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם" (שם פרק טו, יב-טו). בעקבותיה מצווה התורה באופן מיוחד על עשיית משפט צדק לחלשים: "לֹא תַטֶּה מִשְׁפַּט גֵּר יָתוֹם וְלֹא תַחֲבֹל בֶּגֶד אַלְמָנָה, וְזָכַרְתָּ כִּי עֶבֶד הָיִיתָ בְּמִצְרַיִם (שם, כד, יז-יח).

הדבר הבולט בכל המצוות האמורות איננו רק הריבוי שלהן, אלא גם העובדה שהתורה מפרשת את טעם המצווה, דבר שלא נעשה ברוב המצוות. טעם זה מכוון אותנו באופן שאינו משתמע לשני פנים למסר הערכי-רעיוני שצריך כל יהודי להפיק מיציאת מצרים. חז"ל המשיכו בקו זה, כאשר קבעו הלכות המגנות על זכויות העובדים דוגמת הגמרא שאומרת: "פועל יכול לחזור בו אפילו בחצי היום, דכתיב (ויקרא כ"ה) כי לי בני ישראל עבדים - עבדי הם, ולא עבדים לעבדים" (בבא מציעא י, א).

אפשר שעיקרה של גלות מצרים ותכלית העבדות בה היו כדי שהעם יעבור את אותו תהליך קשה שיוביל להבשלת ההכרה בסבלם של החלשים. רק מי שעבר בכור ההיתוך של הסבל, הדיכוי וההשפלה מסוגל להיות רגיש לסבלם של חלשים ונזקקים. כיום, כאשר מחד גיסא יש רבים בתוכנו שלא חוו על בשרם כור היתוך של סבל, מחסור ומצוקה, ומאידך גיסא יש כל כך רבים שחיים מתחת לקו העוני, מתעצמת החובה להטמיע את המסרים הסוציאליים של סיפור יציאת מצרים בתודעה, ברגישות המוסרית ובאופני ההתנהגות שלנו.

לא במקרה נקשרו סיפורים רבים סביב חג הפסח לרעיון ההתחשבות בחלש והעזרה לנזקק. כך מסופר על רבי ישראל מסלנט שכאשר נשאל: על איזה דקדוק הלכתי הכי חשוב להקפיד בהכנת מצות מצווה? תשובתו היתה: לשים לב לאלמנה העניה שלא תעבוד מידי קשה. על ר' אייזל חריף מסלונים סופר שראה גביר שהיה קמצן גדול, מנער בהקפדה את כיסיו בערב פסח, כדי שלא ישתייר חלילה פירור חמץ. אמר לו: "אין אתה חייב לבדוק בכיסים שלך, שכן צריך אדם לבדוק עד מקום שידו מגעת, ואילו ידך שלך לעולם אינה מגעת אל תוך הכיס"... דקדוקי חג הפסח עוררו בקרב מנהיגים רוחניים אלה גם את החובה לתת את הדעת לדאגה לחלשים.

כתבות וסקרים שמתבצעים לקראת פסח מגלים מדי שנה את קשייהם של אזרחים רבים להצטייד במזון לפסח, ומעלים מחדש את בעיית העוני. חג הפסח הוא הזדמנות להטמיע בקרבנו את הרגישות למצוקות הכלכליות בחברה הישראלית, לדרוש מהממשלה ולדרוש מעצמנו לעשות יותר כדי שיציאת מצרים תהיה לא רק סיבה למסיבה, אלא גם תניע שינויים סוציו-אקונומיים, ואפילו תגרום ליד להיכנס לכיס.

פסח - חג האהבה - מחשבות ליום טוב ולשבת חוה"מ פסח

ארבעה שמות לו, לחג הפסח: פסח, מצות, אביב וחרות. אני רוצה להציע שם נוסף: חג האהבה. כדי להסביר מדוע בחרתי לקרוא לחגנו בשם זה נעמוד על טיבו מתוך השוואה בינו ובין חגי תשרי. כזכור כבר בספרות חז"ל אנו מוצאים שמעמידים את תשרי וניסן זה מול זה כשני חודשים של חגים, שני חודשים המהווים ראשים של השנה, שני חודשים לגביהם נחלקו רבי יהושע ורבי אליעזר: באיזה מהם התרחשה בריאת העולם, ובאיזה מהם עתידה להתרחש הגאולה העתידה.

בשבת הגדול עמדנו על כך שתשרי הוא ראש לשנה הטבעית, ואילו ניסן הוא ראש לשנה העל-טבעית, הניסית. אולם ההבחנה בין ימי תשרי לימי ניסן הינה שורשית ומהותית גם מהיבט נוסף. חודש תשרי טבוע בחותמה של מידת היראה ואילו בחודש ניסן שולטת מידת האהבה. עיקרו של תשרי בימים הנוראים, שהם ימי יראה ופחד, שכן ספרי החיים והמתים פתוחים, וגורלו של האדם מוכרע בהם מי יחיה ומי ימות.

האדמו"ר מסלונים בספרו נתיבות שלום הולך בכיוון זה כשהוא מסביר את מאמר חז"ל (שבת קיג, ב): "אלמלי שמרו ישראל שתי שבתות מיד נגאלין". בשבת, מסביר האדמו"ר יש שני סוגים של ציוויים: זכור ושמור. ציוויי זכור מחייבים את העשיה האקטיבית על ידי כיבוד השבת ועונג השבת. ציוויי שמור קובעים את ל"ט אבות המלאכה, את הפעולות שיש להימנע מעשייתן. כוונת מאמר חז"ל היא שיש לשמור את שני המרכיבים כדי להיגאל. שמור, הימנעות מעשיה נובעת מיראה, זכור - עשיה חיובית, נובעת מאהבה.

הוא ממשיך ומסביר ששני מרכיבים אלה מתגלים בשיאם בשתי השבתות המיוחדות שבשנה: שבת שובה היא כנגד בחינת היראה, ואילו שבת הגדול היא כנגד מידת האהבה. האהבה שבשבת הגדול מתבטאת גם בשמה. בעלי הקבלה קוראים למידת האהבה "גדולה", וכך בפסוק: "לך ה' הגדולה - זו אהבה, חסד, ואילו הגבורה - זו היראה.

בחינות האהבה והיראה באות לידי ביטוי מעשי בשתי מידות מרכזיות: הזהירות והזריזות. רמח"ל בספרו 'מסילת ישרים' מבאר שהזהירות נובעת מיראה, ואילו הזריזות מאהבה. מכאן מובן מדוע חג הפסח תובע מאיתנו כל כך הרבה זריזות. בתשרי אנו הולכים בזהירות, מדברים בזהירות, וכל מעשנו באריכות ובמתינות. בניסן אנו מזדרזים כל הזמן. אפשר לקחת כדוגמא לכך את התפילה - בתשרי מאריכים בה, אנו איטיים, יש לנו זמן, נזהרים ולא נחפזים. בניסן אנו מקצרים בתפילה כאנשים הממהרים שהשעה דוחקת בהם. בעשרת ימי תשובה נמנעים רבים מחתונות, שכן אלו ימי כובד ראש וחשבון נפש, ואילו בימי ניסן נמנעים מאזכרות. בכל ענייני הפסח בולטת הזריזות. את קורבן הפסח הצטוו בני ישראל לאכול בחיפזון. את המצה יש לאפות בחיפזון כדי שלא תחמיץ.

לא במקרה נופלת שבת הגדול בהרבה שנים בפרשת צו. שמה ופתיחתה של פרשה זו: "צו את אהרון", וכדברי חז"ל: "אין צו אלא לשון זירוז". ומעניין הדבר: מצות יש לאפות במים קרים, ואסור להשתמש בפושרים, כדי שלא יחישו את התחמצות העיסה. אולם קרבן המנחה נילוש בפושרין, וזאת משום שכוהנים זריזים הם. אין זה מקרה שהם זריזים, הם הרי הצטוו לברך את עם ישראל באהבה, וכמי שמידתם היא מידת האהבה הם מסוגלים לזריזות.

גדולה היא מידת האהבה ממידת היראה. רואים זאת בקדימות שבפסוק, אך לא רק בכך. חז"ל במסכת יומא שואלים האם תשובה יכולה להפוך זדונות לשגגות, או שהיא אף הופכת זדונות לזכויות. מסקנת חכמים היא שתשובה מיראה הופכת זדונות לשגגות, ואילו תשובה מאהבה הופכת אותם לזכויות.

בכך הסבירו בעלי החסידות את העובדה שלשים את המצות השמורות במים שלנו, מים שנשאבו ממעיינות ונהרות. אל המים האלה השליכו יהודים בתחילת תשרי את עוונותיהם ב"תשליך", ובתהליך התשובה שעשו, הפכו עוונותיהם לשגגות. בחודש ניסן שואבים את המים הללו, מעלים אותם לקדושה על-ידי שמשתמשים בהם לאפיית מצות מצווה, ובכך הזדונות הופכים לזכויות.

על הבדל זה שבין חגי תשרי לחג הפסח יכולים כך אנו לעמוד מתוך שימת לב למעמדם של האגוזים. בראש השנה נמנעים מלאכול אגוזים, משום שאגוז בגימטריה חטא. בליל הסדר, לא רק שאין אנו נמנעים מאכילת אגוזים, אלא כתוב ונוהגים לחלק קליות ואגוזים לילדים כדי לעורר אותם. זאת משום שבימי הפסח אין חוששים מפני החטא, אלא מאמינים בכוחנו להעלותו לקדושה.

בשבת הגדול ביארנו את מחלוקתם של רבי אליעזר ורבי יהושע בשאלה האם הגאולה העתידה תהיה בתשרי או בניסן כמחלוקת עקרונית על מהותה של גאולת העתיד. לפי רבי אליעזר היא תהיה גאולה בדרך הטבע, ולכן זמנה בתשרי, חודש של התחלת מחזור חדש של התנהלות טבעית. רבי יהושע לעומת זאת סבור שהגאולה העתידה תהיה בניסן, והוא חולק מהותית וסובר שתהיה זו גאולה ניסית, כדרך שגאולת מצרים היתה בניסן והיתה בדרך נס ופלא. לאור כל זאת מובן מדוע וכיצד גאולה של תשרי היא גאולה בדרך הטבע, שכן היא תוצאתה של עבודת היראה, הנמוכה יותר, ואילו בניסן הגאולה היא מעל לטבע, גאולה ניסית, הנובעת מעבודה מאהבה, עבודת הפסח.

בשני אירועים בלוח השנה אנו קוראים את הקריאה הגדולה: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", במוצאי יום הכיפורים ובסיום ליל הסדר. גאולה זו שאנו מבקשים במוצאי יום הכיפורים היא גאולה טבעית, כשיטת רבי אליעזר שבתשרי עתידין להיגאל, ולגאולה כזו אנו מנסים להיות זכאים מתוך מידת היראה. בסיום ליל הסדר אנו מייחלים לגאולה של ניסן, גאולת רבי יהושע, שיהיו בה ניסים ותבוא במהירות ובזריזות.

שתי הגאולות הללו נרמזות בפסוק החותם את הפטרת שבת הגדול: "הנה אנוכי שולח לכם את אליה הנביא לפני בוא יום ה' הגדול והנורא". הגדול - רומז לשבת הגדול, והנורא - רומז לימים נוראים.

בניסן אנו מחזקים את אהבתנו לבורא עולם, מראים את אהבתנו למצוותיו, ומממשים את אהבתנו לאורח החיים שהורה לנו. יהי רצון שבזכות זה נזכה ויתקיים בנו: "כימי צאתך מארץ מצרים אראנו נפלאות".
אהבה הדדית, וסכנת ההחמצה - מחשבות לשבת חול המועד
בליל יום טוב הגדרנו את חג הפסח בתור חג האהבה, והראנו זאת מתוך הנגדת חג הפסח לחגי תשרי. ראיה ברורה לשיטתנו ניתן למצוא בעובדה שבחג הפסח אנו קוראים במגילת שיר השירים שהיא שירת האהבה שבין הדוד והרעיה. בתשרי לעומת זאת גם אחרי שבעת ימי חג הסוכות שבהם יש לקיים מצוות ושמחת בחגך, כאשר מגיעים לשמיני עצרת ושמחים בשמחת התורה, אנו קוראים את מגילת קהלת, שמובילה אל המסקנה: "את האלוהים ירא ואת מצוותיו שמור כי זה כל האדם".

באיזו אהבה מדובר האם הדגש הוא על אהבת עם ישראל לאלוקיו, או על אהבת ה' לעם ישראל? התשובה היא [כמה בלתי צפוי...]: גם וגם.

חג הפסח מתאפיין בהתעוררות האהבה, ומדובר באהבה דו-צדדית: הן מצד כנסת ישראל לקב"ה, והן מצד הקב"ה לכנסת ישראל. אהבת עם ישראל מתגלמת בדברי הנביא: "זכרתי לך חסד נעורייך, אהבת כלולותייך, לכתך אחרי במדבר..." עם ישראל גילה את אהבתו לאלוקיו, כאשר היה מוכן לצאת ממצרים בלי להצטייד בכל הדרוש להליכה בדרך ארוכה במדבר, "וגם צידה לא עשו להם", מתוך האמון המלא שנתנו באלוקיהם.

אהבת הקב"ה באה לידי ביטוי קודם כל בעצם הגאולה, כאשר הוא גאלם בחמלתו הגדולה על אף שהיו שקועים במ"ט שערי טומאה. מעבר לכך היא משתקפת בכך שה' גאל אותנו בחודש האביב, וכדברי רש"י (שמות יג, ד): בחדש האביב - וכי לא היו יודעין באיזה חדש, אלא כך אמר להם, ראו חסד שגמלכם שהוציא אתכם בחדש שהוא כשר לצאת, לא חמה ולא צינה ולא גשמים. וכן הוא אומר (תהלים סח ז) מוציא אסירים בכושרות, חדש שהוא כשר לצאת.

האהבה ההדדית הזו שבין עם ישראל ואלוקיו משתקפת ברעיון הידוע שאמר רבי לוי יצחק מברדיטשב, אשר דיבר על שני שמותיו העיקריים של החג. כידוע התורה קוראת לחג שלנו חג המצות. חג הפסח חל למעשה בי"ד ניסן, ערב פסח שלנו כאשר שחטו את הקורבן, ואילו בליל ט"ו כאשר אנו מתחילים בליל הסדר, מתחיל למעשה חג המצות. אולם בפועל, עם ישראל קורא לחג בשם חג הפסח, ובכך התחילו כבר חכמי המשנה והתלמוד שדיברו על ערבי פסחים, ובעקבותיהם ראשונים שהזכירו את "חול המועד פסח", "אסרו חג פסח" ועוד. מה הסיבה לכך שהתורה מקפידה על השם חג המצות ואילו עם ישראל קורא לו חג הפסח?

אמר על כך רבי לוי יצחק מברדיטשב, שבכך הקב"ה משבח את ישראל, ואילו ישראל משבח את הקב"ה. התורה קוראת לחג בשם חג המצות כדי לציין את האמונה והביטחון ואת האהבה של כנסת ישראל לה' שהיו מוכנים לצאת לדרך בלי כל צדה והכנה, וזאת מתוך אמונה בבורא עולם. עם ישראל לעומת זאת קוראת לחג בשם חג הפסח כדי להזכיר את אהבה הקב"ה לעמו שפסח על בתי בני ישראל בנוגפו את מצרים, ובעוד אצלם, אין בית אשר אין שם מת, בבתי ישראל לא נפגע איש.

דבר דומה אנו מוצאים כבר בקורבן הפסח במצרים. ה' אומר לבני ישראל לתת מדם הקורבן על המזוזות ועל המשקוף (שמות יב, ז), ואילו משה אמר לבנ"י: והגעתם אל המשקוף ואל שתי המזוזות" (שם, כב). מדוע שינה משה מדברי ה'?

התשובה היא שהמשקוף מסמל את ההשגחה העליונה, הנשקפת מלמעלה, ואילו המזוזות מסמלות את משה ואהרון, העומדים על הקרקע. ה' מתוך חיבתו אליהם הקדים את משה ואהרון, ואילו משה מתוך אהבת ה', הקדים את הקב"ה.

האהבה ההדדית שבין עם ישראל ואלוקיו מוצאת את ביטויה היפה בשיר השירים, שירת האהבה שבין הדוד והרעיה. שירה זו של אני לדודי ודודי לי מבטאת את ההדדיות שבאהבה. ברם, מוצאים אנו בשיר השירים לא רק את פסגות האהבה, כל נסיקותיה ונשיקותיה, אלא גם את הנפילות וההתרסקויות אל מצולות ומשברים. כך מדובר בשיר השירים בין השאר גם על החמצה גדולה שאירעה לרעיה ביחסיה עם אהובה:

(ב) אֲנִי יְשֵׁנָה וְלִבִּי עֵר קוֹל דּוֹדִי דוֹפֵק פִּתְחִי לִי אֲחֹתִי רַעְיָתִי יוֹנָתִי תַמָּתִי שֶׁרֹּאשִׁי נִמְלָא טָל קְוֻצּוֹתַי רְסִיסֵי לָיְלָה: (ג) פָּשַׁטְתִּי אֶת כֻּתָּנְתִּי אֵיכָכָה אֶלְבָּשֶׁנָּה רָחַצְתִּי אֶת רַגְלַי אֵיכָכָה אֲטַנְּפֵם. (שה"ש ה).

מה קרה באותו אירוע לא נעים בו הרעיה נמנעה מלפתוח לדודה? מדוע באמת היא לא פתחה, אחרי שכה חשקה בו? רש"י פירש שמדובר על התקופה ההיסטורית של שלהי הבית הראשון, כאשר עם ישראל היה שקוע עד צווארו בעבודה זרה, ולכן נמנע מלפתוח את הדלת לאלוקיו. רוב המפרשים מסבירים שהביטוי הציורי של שיר השירים מתאר את עצלותה של הרעיה. עם כל הרצון העז שלה, יש בה עצלות, שבגינה היא איננה פותחת לדודה (רשב"ם לדוגמה).

ייתכן שלא מדובר בדיוק בעצלות, אלא ברדיפת הנוחות, שהיא קרובת משפחה של העצלות. הרעיה אומרת: לבשתי כבר פיז'מה, אין לי חשק לקום לפתוח. אפשר גם שזו דעיכה זמנית של התלהבות שהיתה לרעיה לפני כן. רגשות אהבה יודעים עליות ומורדות, והדוד הגיע בדיוק בזמן של ירידה.

איך שלא נסביר את העניין מבחינת הרעיה מדובר בהחמצת הזדמנות בלתי חוזרת:

(ה) קַמְתִּי אֲנִי לִפְתֹּחַ לְדוֹדִי וְיָדַי נָטְפוּ מוֹר וְאֶצְבְּעֹתַי מוֹר עֹבֵר עַל כַּפּוֹת הַמַּנְעוּל:
(ו) פָּתַחְתִּי אֲנִי לְדוֹדִי וְדוֹדִי חָמַק עָבָר נַפְשִׁי יָצְאָה בְדַבְּרוֹ בִּקַּשְׁתִּיהוּ וְלֹא מְצָאתִיהוּ קְרָאתִיו וְלֹא עָנָנִי:

תופעה זו יכולה להתרחש בחיינו, כאשר חרף כל הרצון הטוב, לא פעם אנו מחמיצים הזדמנויות. חג הפסח הוא חג ההתמודדות עם החמץ, התמודדות נגד ההחמצה. כיצד מתמודדים בחמצת העיסה? יש לכך שתי דרכים: ללוש ולאפות בזריזות מירבית בטרם הבצק יספיק להחמיץ, או להתעסק בו על ידי לישה מתמדת, שכן כל עוד לשים את הבצק אין הוא יכול להחמיץ. שתי הדרכים דורשות מאמץ ומחייבות השתדלות.

על הפסוק ושמרתם את המצות אומרים חז"ל: אל תקרא מצות אלא מצוות, מצווה הבאה לידך - אל תחמיצנה".

בכל דבר בעל ערך וחשיבות בחיינו עלינו לדאוג שלא להחמיץ את ההזדמנות. שלא להימשך אחרי הנוחות והעצלות, שלא לתת להתלהבות לדעוך, ולא להימנע מהשקעת מאמץ. וכך נוכל לממש את שאנו אוהבים, לאהוב את שאנו מממשים, ולהפיק הרבה יותר מההזדמנויות שהקב"ה מזמן לנו.
חרות וסדר בליל בידוד וסגר (פסח תש"ף)
דומה שמעולם לא עמדנו בפני פרדוקס גדול כל כך בחיינו הדתיים: אנו עומדים לחגוג את חג החרות, כאשר אנו משוללי חרות, כפי שלא היינו מעולם. אמנם, החרות האישית שלנו, לכאורה, איננה רלוונטית, שכן אנו חוגגים בפסח את החירות הדתית-לאומית שהושגה ביציאת מצרים. אולם יציאת מצרים אמורה להעניק השראה גם לחירות האישית, ולהשפיע גם על הקיום של האדם כאינדיבידואל. אנו אומרים בהגדה: "בכל דור ודור חייב אדם לראות את עצמו, כאילו הוא יצא", ושואפים להתחבר למושג החרות ממקום משמעותי עבורנו, והמקום הזה כעת הוא אנטי תזה לחרות. צו בריאות הציבור כלא אותנו בבתים, אין יוצא ואין בא, איננו יכולים ללכת לעבודה או לבקר הורים, לבצע קניות או לעסוק בתחביבים, ומתוך כך אנו עומדים לחגוג עוד מעט קט את היותנו בני חורין. האם סתירה זו ניתנת ליישוב?

התשובה בהחלט חיובית, משום שהחרות האישית אינה טריטוריאלית אלא תודעתית. עבדות וחרות אינן נמדדות לפי השאלה מה האדם עושה, אלא לפי השאלה למה הוא עושה את מה שהוא עושה. אם אדם אינו יוצא מביתו בימי הקורונה הללו, בגלל שהוא חושש מהמשטרה, הוא באמת לא בן-חורין, שכן הימנעותו מלצאת נובעת מכפיה חיצונית. אולם אם הוא עושה זאת מתוך שכנוע פנימי שזה הדבר הנכון בימים אלה, הוא בן-חורין לחלוטין, שכן הוא פועל מתוך רצון אישי לחלוטין.

רעיון זה משתקף יפה בסיפור הקלסי על רבי לוי יצחק מברדיטשב שפעם בערב פסח יצא לשוק ושאל סוחרים גויים: האם יש להם סחורה שהם הביאו מארצות אחרות ולא שילמו עבורה את המכס. "בוודאי אמרו, ועוד איך?!" לאחר מכן פנה לכמה יהודים ושאל אותם: "האם יש להם חמץ בבית?" "חס וחלילה, ענו היהודים, "אף לא פירור". פנה רבי לוי יצחק לה' ואמר: "רבש"ע ראה כמה צדיקים בני עמך. מלך רוסיה למרות כל שוטריו ובתי הכלא הנוראים שלו לא מצליח למנוע הברחות, ואילו בני ישראל, כיוון שכתבת בתורתך "לא יראה לך חמץ", בלי משטרה ובלי בית סוהר, עושים כל שביכולתם כדי שלא יישאר אפילו פירור אחד. ראה כמה מחבבים הם את המצוות".

משמעות ההיבט התודעתי של החרות הוא שעיקרה טמון בחרות הרוח, ולא בחופש התנועה או הפעולה. הראי"ה קוק עמד על כך כשכתב: "אנו יכולים למצוא עבד משכיל שרוחו היא מלאה חירות, ולהיפך: בן חורין שרוחו היא רוח של עבד. החירות הציביונית היא... להיות נאמן להעצמיות הפנימית שלו" (היסוד, ניסן תרצ"ה, גיליון קכו-קכז).

ברוח זו התבטא נתן שרנסקי, שמצוטט כפי שפנה אל השופט שגזר עליו עונש מאסר בסיביר ואמר: "אתה השופט חושב שהנך חופשי, כיוון שלאחר שייגמר המשפט תלך לביתך, ואילו אני אהיה משועבד, כיוון שאלך לכלא לזמן רב. אך דע לך, שמבין שנינו, אני הוא בן החורין האמתי, כיוון שרוחי תישאר חופשית, ואדע שלא נכנעתי לגזרותיכם ונשארתי נאמן לאמונתי".

ליל הסדר הקרוב, שהנו גם ליל סגר, בו יושבים בדד בחיק המשפחה הגרעינית, ולא מתפזרים לחוויה משפחתית או חברתית, מהווה הזדמנות לבחון עם עצמנו ועם הקרובים לנו ביותר באיזו מידה אנחנו בני חורין ברוחנו, עד כמה אנו מצליחים להשתמש בבחירה החופשית שלנו, כדי שבשנות בגרותנו נמשיך להתפתח באישיותנו, להשתפר במעשינו ולהתקדם בעולמינו הרוחני.

השם "מצרים" רומז, כידוע, למילה: "מיצרים", ובליל הסדר ראוי לכל אדם לתת את הדעת על היציאה מן המיצרים השונים שמגבילים אותו באופן אישי. לבחון הרגלים שהתקבעו במשך שנים, תגובות אוטומטיות או מעשים ממכרים, ולבדוק האם אנו לגמרי בני חורין. הסדר האינטימי עשוי להיות גורם מזמן לדיון במיצרים שתוחמים אותנו, ולהוות קרש קפיצה לגיבוש אסטרטגיה מתאימה כדי להיחלץ מהם.

בתשובתנו לבן הרשע נאמר כולנו את הפסוק: "בעבור זה עשה ה' לי בצאתי ממצרים". ליל הסדר השנה הוא הזדמנות מאתגרת עבור כולנו לברר מה עשה ה' לי. מה משמעות יציאת מצרים בשבילנו, ומה עלינו לעשות עוד לשם מימושה בחיינו. יציאת מצרים היא סיפור של משבר קיומי, שהפך למשבר לידה לעם ישראל. גם ליל הסדר דהשתא צריך להפוך בחיינו מלילה שעננת המשבר הקיומי מרחפת עליו, לאירוע רוחני מכונן של לידה והתחדשות.

# data[].attributes.attachment_link.title
פסח - זכר ליציאת מצרים / רונן לוביץ - נאמני תורה ועבודה

# data[].attributes.attachment_link.description
פסח הוא חג הולדתו של העם היהודי, החג בו אנחנו שבים אל הסיפור המכונן שלנו - יציאת מצרים, חוזרים ומספרים בו, ומחפשים בו משמעויות עתיקות וחדשות שיעניקו משמעות וערך לחיינו העכשוויים, ותובנות על חיי העם היהודי לאורך ההיסטוריה. לפניכם מקבץ של כמה מאמרים המבקשים להציע נקודות מבט עכשוויות על החג ועל ליל הסדר.

# data[].attributes.headline
ליל הסדר פירושים 

# data[].attributes.subject
ליל הסדר פירושים 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ליל הסדר הוא שם כולל למצוות ולסעודת החג של הלילה הראשון של חג הפסח. בחוץ לארץ מקיימים סעודה זו אף בלילה השני של פסח. בליל הסדר מתכנסים בדרך כלל במסגרת משפחתית ומקיימים את המצוות הייחודיות ללילה זה, ביניהם: אכילת מצה, שתיית 4 כוסות, סיפור יציאת מצרים ועוד. להרחבה אודות ליל הסדר, לחצו כאן.

סימני הסדר

ליל הסדר נקרא כך כי יש סדר מסוים לניהולו. כבר בתקופת הראשונים חוברו סימנים שונים להגדה של פסח, שהם כעין ראשי פרקים למהלך סעודת ליל הסדר. יש 15 סימנים, המונים את כל חלקיו של ליל הסדר, והם:

קדש - עריכת קידוש ושתייתו בהסבה. כוס הקידוש היא אחת מ-4 כוסות, ועל כן לא המקדש בלבד נדרש לשתות מן היין שבכוס הקידוש, אלא כל המסובים שותים את כוס הקידוש. מסיבה זו, לפני תחילת הקידוש מוזגים בפני כל המסובים כוסות יין, ועם גמר הקידוש כולם שותים את הכוס שלפניהם. יש נוהגים כי בליל הסדר כל אחד מבני הבית מקדש בעצמו, ויש נוהגים כי כל בני הבית אומרים יחד עם המקדש את מילות הקידוש.

ורחץ - כהכנה ל'כרפס', שהוא ירק שטיבולו במשקה - יש ליטול ידיים ללא ברכה. זאת על פי תקנת חכמים ליטול ידיים לפני אכילת פרי או ירק בעודו רטוב על ידי אחד משבעת המשקים, לפיכך לפני אכילת הכרפס נוטלים ידיים. עם זאת, כיוון שבימינו כולנו טמאי מתים, נטילת ידיים לפני אכילת דבר שטיבולו במשקה אינה חובה. בשל כך, מאחר והדבר שנוי במחלוקת, יש ליטול ידיים אך אין מברכים על הנטילה.

כרפס - על פי תקנת חכמים, לאחר הקידוש ולפני אמירת ההגדה יש לאכול ירק טבול במשקה. יש נוהגים לאכול סלרי, תפוח אדמה או מלפפון, הטבולים בקערה עם מי מלח. לפני אכילת הכרפס יש לברך את ברכת "בורא פרי האדמה", ולכוון בברכה לפטור גם את המרור שיאכל מאוחר יותר במהלך הסעודה. אין לאכול יותר מכזית כדי לא להתחייב בברכה אחרונה, ואין צורך להסב בעת אכילת הכרפס.

יחץ - לאחר אכילת הכרפס, העורך את הסדר חוצה את המצה האמצעית מבין 3 המצות המונחות לפניו. החלק הגדול יותר מבין שני החצאים נשמר לאפיקומן, ואילו החצי הקטן נותר בין 2 המצות השלמות.

מגיד - קיום מצוות התורה לספר בליל ט"ו בניסן את סיפור יציאת מצרים. עיקר המצווה היא שההורים יספרו לילדיהם, אך גם כשאין ילדים מצווה מהתורה לספר בלילה זה על יציאת מצרים. סיפור יציאת מצרים מתבצע על פי סדר ההגדה, וכולל את השאלות המפורסמות: 'מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות?', לאחר השאלות נאמרות התשובות - הכוללות את כל שלבי יציאת מצרים. ראוי להרבות בחלק זה של ההגדה, כיוון ש'כל המרבה לספר ביציאת מצרים - הרי זה משובח'.

רחצה - לפני קיום מצוות אכילת מצה, יש ליטול את הידיים בברכה.

מוציא - לאחר נטילת הידיים, הבוצע נוטל את 3 המצות שבקערה, שליוו את אמירת ההגדה, ומברך ברכת 'המוציא'.

מצה - לאחר הברכה יש לאכול את המצה בהסבה. אכילת מצה בליל הסדר היא מצוות עשה מן התורה, שנאמר: "בָּעֶרֶב תֹּאכְלוּ מַצֹּת". בליל הסדר אוכלים 3 פעמים מצה: האחת - כעת, השניה - ב'כורך', והשלישית - ב'צפון', וזהו האפיקומן.

מרור - אחר אכילת המצה נוטלים כזית מרור וטובלים בחרוסת, מברכים על האכילה, ואוכלים ללא הסבה.

כורך - אחר אכילת המרור, כורכים כזית מרור בתוך כזית מצה לאחר טבילתו בחרוסת, ואוכלים בהסבה.

שולחן עורך - כעת מגיע זמן הסעודה. ראוי לאכול סעודה מכובדת לכבוד החג, ויש להשתדל שלא לאכול ולשתות יותר מדי, כדי שניתן יהיה לאכול בסוף הסעודה את האפיקומן 'על השובע', וכדי שניתן יהיה להמשיך באמירת ההלל והפיוטים ולהוסיף לספר ביציאת מצרים מבלי שהאכילה תכביד מדי.

צפון - אכילת כזית מן המצה החצויה שנשמרה מתחילת הסדר. מצה זו מכונה בשם 'אפיקומן', מצה זו כוּנתה עם השנים בשם 'אפיקומן'. לשורש המילה 'אפיקומן' ניתנו פירושים שונים והרווח שבהם הוא מלשון 'אפיקו מן' שמשמעו בארמית: הוציאו את הממתקים. כלומר להוציא את ה'אפיקומן' ממקום מסתורו. אין אוכלים אחר ה'אפיקומן' דבר עד השינה, כדי שטעם המצה יישאר בפה. שתיית מים מותרת.

ברך - לאחר סיום אכילת האפיקומן מברכים ברכת המזון. לאחריה שותים כוס שלישית.

הלל - לאחר ברכת המזון, מוזגים כוס רביעים ואומרים עליה את ההלל. לפני אמירת ההלל אומרים: "שְׁפֹךְ חֲמָתְךָ אֶל הַגּוֹיִם אֲשֶׁר לֹא יְדָעוּךָ וְעַל מַמְלָכוֹת אֲשֶׁר בְּשִׁמְךָ לֹא קָרָאוּ. כִּי אָכַל אֶת יַעֲקֹב וְאֶת נָוֵהוּ הֵשַׁמוּ. שְׁפֹךְ עֲלֵיהֶם זַעְמֶךָ, וַחֲרוֹן אַפְּךָ יַשִׂיגֵם. תִּרְדֹף בְּאַף וְתַשְׁמִידֵם מִתַּחַת שְׁמֵי ה'". נהוג לפתוח את הדלת בעת אמירת פסוקים אלו, להראות שלילה זה משומר מן המזיקים, ואיננו מפחדים משונאינו, ובזכות אמונה זו יבוא המשיח וישפוך חמתו על הרשעים שונאי ישראל.

לאחר מכן אומרים את חציו השני של ההלל, לאחר שהחלק הראשון שולב בסוף 'מגיד'.

נרצה - לאחר אמירת ההלל, נוהגים לומר פיוטים שונים שחוברו בתקופת הראשונים. כמו: 'חד גדיא', 'אחד מי יודע' ו'ויהי בחצי הלילה'.

איך עורכים את ליל הסדר? למדריך הלכתי מפורט, לחצו כאן.

איך הופכים את סיפור יציאת מצרים לסיפור של ממש? איך גורמים לילדים להרגיש כאילו הם יצאו ממצרים? לחצו כאן וקבלו את כל הטיפים.

שתיית 4 כוסות

בליל הסדר מצווה על כל אחד לשתות 4 כוסות של יין במהלך הסעודה. גם בעת שתיית ארבע הכוסות יש להסב קמעה לצד שמאל.

את ארבע הכוסות שותים כנגד ארבע לשונות הגאולה שמוזכרות בתורה בתיאור הבטחת הגאולה ממצרים על-ידי הקב"ה: "והוצאתי אתכם מתחת סבלות מצרים, והצלתי אתכם מעבודתם, וגאלתי אתכם בזרוע נטויה, ולקחתי אתכם לי לעם".

סיפור יציאת מצרים

בליל הסדר יש מצווה מיוחדת לספר לבני המשפחה את יציאת מצרים. החשיבות של המאורע- תחילתו של העם היהודי, בירור יסודות אמונת ישראל, ותחילת המסע של עם ישראל לתכליתו. הסיפור הוא עמוד השדרה של ההגדה ו"כל המרבה לספר ביציאת מצרים הרי זה משובח". המצווה מוטלת במיוחד על ההורים להעביר לדור הבא את סיפור יציאת מצרים.
הרב זמיר כהן - כל הפרטים על ליל הסדר, בסרטון קצר אחד. צפו
Your browser doesn't support video.
Please download the file: video/mp4

סיפור יציאת מצרים כל הלילה

מצווה להרבות בכל ליל ט"ו בניסן בסיפור יציאת מצרים עד ש'תחטפנו שינה', ולפחות עד חצות.

לאחר ההגדה, יש נוהגים לקרוא את מגילת שיר השירים, הרומזת לאהבה שבין ה' וישראל, שהתגלתה ביציאת מצרים.

כאשר הולכים לישון, נהוג לומר לפני השינה את קריאת שמע וברכת המפיל בלבד, ללא שאר הפסוקים שנהוג לומר כחלק מקריאת שמע שעל המיטה. הסיבה לכך היא שפסוקים אלו מהווים שמירה כנגד המזיקים, ולילה זה נקרא 'ליל שימורים' והוא משומר מן המזיקים.

הגדה

לשם קיום מצוות סיפור יציאת מצרים, משתמשים בהגדה. השם 'הגדה' לקוח מהציווי "והגדת לבנך". באמצעות ההגדה אנו מקיימים את מצוות סיפור יציאת מצרים. במהלך הסיפור, הילדים שואלים 'מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות?' כלומר: מדוע יש שינויים מיוחדים ללילה הזה, והתשובה היא: היינו עבדים במצרים, וה' הוציא אותנו משמים ביד חזקה ובזרוע נטויה.

לאחר הקטע הנצחי "והיא שעמדה" בא פרק מדרשי גדול, שמרחיב ומפרש את הסיפור המתומצת של יציאת-מצרים המוכר לנו מהתורה. פרק זה מסתיים בהסבר לאכילת הפסח, המצה והמרור, בשיר הלל לבורא-העולם ובתקוות הגאולה - "לשנה הבאה בירושלים".

הסבה

את אכילת המצה ושתיית 4 כוסות מקיימים בהסבה, שהיא צורת ישיבה של מלכים, וזאת על מנת להדגיש ש"הלילה הזה אנו בני-חורין". את ההסבה מקיימים באמצעות הישענות על כר לצד שמאל (מומלץ להציב כיסא ולהניח על משענתו כר וכך להישען עליו). נשים אינן נוהגות להסב.

קערת ליל הסדר

אחד הסמלים של ליל הסדר היא הקערה. בקערת ליל הסדר מונחים מאכלים שונים הקשורים לליל הסדר. קערת ליל הסדר מכילה את המאכלים הבאים:

זרוע - גרגרת של עוף עם מעט בשר עליה, צלויה באש. היא זכר ל'קרבן-פסח' שהיו מקריבים בזמן בית-המקדש. את הזרוע יש להכין בערב החג. אין אוכלים את ה'זרוע'.

ביצה - קשה, בקליפתה. זכר ל'קרבן-חגיגה' שהיו מקריבים בזמן בית- המקדש. אוכלים אותה לאחרי 'כורך' בתחילת הסעודה.

כרפס - חתיכת ירק (סלרי, תפוח אדמה, מלפפון או בצל).

מרור - עלי חסה ושורש 'חזרת' ('חריין'). המרור נועד להזכיר לנו את מרירות חייהם של אבותינו במצרים ואוכלים אותו במהלך הסדר.

חרוסת - מטבל מתוק שבו מטבילים את המרור הנאכל בליל הסדר לזכר הטיט. את החרוסת מכינים מתפוחי-עץ, רימונים, אגוזים, שקדים ותמרים, בתוספת יין. החרוסת מזכירה את הטיט שבו עבדו אבותינו במצרים.

חזרת - כנ"ל במרור. את ה'חזרת' אוכלים ב'כורך', דהיינו בתוך המצה, זכר למנהגו של הלל הזקן שהיה כורך את המצה והמרור יחדיו.

להרחבה אודות קערת ליל הסדר, לחצו כאן.
כל ענייניו של ליל הסדר מסודרים בקערה. הרב זמיר כהן מסביר מה בדיוק צריך לשים בקערה, איך ומדוע. צפו:
Your browser doesn't support video.
Please download the file: video/mp4

שופכים יין

באמירת עשר המכות במהלך 'מגיד', נהוג לשפוך מעט מן הכוס לתוך כלי. למנהג זה יש סיבות על-פי הקבלה

אפיקומן

בסוף ליל הסדר אוכלים מצה הנקראת אפיקומן. זהו זכר לקרבן פסח שהיה נאכל בזמן בית המקדש בסוף ליל הסדר. כיוון שאחרי קרבן הפסח לא היו אוכלים דבר נוסף (כדי לחבב אותו שיישאר טעמו בפה), לכן גם אחרי האפיקומן אין אוכלים דבר.

לשורש המילה 'אפיקומן' ניתנו פירושים שונים והרווח שבהם הוא מלשון 'אפיקו מן', שמשמעו בארמית: הוציאו את הממתקים. כלומר להוציא את ה'אפיקומן' ממקום מסתורו. יש לסיים את אכילת האפיקומן לא יאוחר מחצות הלילה.

אליהו הנביא

כשאומרים "שפוך חמתך" נוהגים לפתוח את דלת הבית. הטעם לכך הוא כדי להורות שמדובר בליל שימורים, המשומר מן המזיקים, ועל כן אין להתיירא בו. על פי תורת הקבלה, זו שעת פתיחת הדלתות למעלה.מקובל כי אליהו הנביא מגיע לבתי ישראל בשעה זו, של פתיחת הדלתות.
מה ההבדל בין חמץ למצה? כיצד המצה מסמלת את האמת והענווה? הרב זמיר כהן מסביר על הזמן המסוגל בתקופת הפסח להיטהר ולהתנקות מהמידות הרעות. צפו:
Your browser doesn't support video.
Please download the file: video/mp4

# data[].attributes.attachment_link.title
ליל הסדר - מדוע נקרא כך, ומה עושים בו?

# data[].attributes.attachment_link.description
מה ייחודיותו של ליל הסדר, איך חוגגים אותו, ועל מה צריך להקפיד במהלכו? מדריך מבואר על ליל הסדר, הלילה...

# data[].attributes.headline
הרב מנחם וייס הגדה של פסח

# data[].attributes.subject
הרב מנחם וייס הגדה של פסח

# data[].attributes.attachment_link.description
"הא לחמא עניא" בארמית, מדוע? הרב וייס בפרפראות,חידודים, עיונים ורמזים מהגדת הפסח. מה ההבדל בין שאלת חכם לרשע? מה פירוש קושיות מה נשתנה? מהי סגולת ברכת אשר גאלנו ועוד

# data[].attributes.headline
אפיקומן מהו ?

# data[].attributes.subject
אפיקומן מהו ?

# data[].attributes.attachment_link.title
אפיקומן מהו?

# data[].attributes.attachment_link.description
מה זה אפיקומן? ומה אפשר לקנות לילד שמוצא את האפיקומן?...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
שמות יג8: " וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר: בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם".

בכל שנה, ביום ההוא של יציאת מצרים, תגיד לבנך ותספר לו על יציאת מצרים, ותאמר לו: בעבור זה (במצה הזאת שאנחנו אוכלים) עשה ה' לי ניסים כשיצאתי ממצרים, שהוציאנו כל-כך מהר עד שהבצק לא הספיק להחמיץ.

דקויות

והגדת לבנך - גם אם הוא לא שואל

ישנם כמה פסוקים המצווים עלינו לספר לילדינו על יציאת מצרים, אבל ברוב הפסוקים הסיפור הוא תשובה לשאלה שהבן שואל (ראו למשל פרשת המצות ופרשת הבכורות), והפסוק הזה לא - בפסוקים שלפניו לא נזכרה כל שאלה שהבן שואל.

מכאן אמרו חכמי המשנה (בהגדה של פסח): " שאינו יודע לשאול - את פתח לו", כלומר, אפילו אם הבן אינו יודע לשאול, הוריו צריכים לפתוח איתו בשיחה על יציאת מצרים. כלומר, ההורים חייבים לספר ביציאת מצרים לכל הילדים, בין אם הם שואלים ובין אם לא.

מכאן באה המילה הגדה - זו פשוט צורת שם הפעולה של הפועל הגיד הנזכר בפסוק (כמו שהמילה הסעה היא שם הפעולה של הסיע).

המילים ביום ההוא מלמדות, שהמצוה לספר ביציאת מצרים חלה באותו יום שנזכר בתחילת הפרשה - היום שבו היתה יציאת מצרים: " זכור את היום הזה אשר יצאתם ממצרים מבית עבדים...".

בעבור זה

ניתן לפרש את הפסוק על-פי משמעויות שונות של המילה בעבור:

1. בעבור = כדי ש-; תיאור תכלית עתידית של פעולה. לפי זה, משמעות הפסוק היא " ה' עשה לי ניסים בצאתי ממצרים, כדי שאעשה את זה, כדי שאעשה את מה שאני עושה עכשיו, כדי שאקיים את מצוותיו"(ע"פ רש"י). הפרשה כולה עוסקת במצוות אכילת מצה בליל פסח, שהיא אחת המצוות הראשונות שנצטוו בני ישראל, ומסמלת את כל המצוות.

2. בעבור = בגלל; תיאור סיבה של פעולה. לפי זה, משמעות הפסוק היא " ה' עשה לי ניסים בצאתי ממצרים בגלל שעשיתי את זה, בגלל שקיימתי את מצוותיו ואכלתי מצות במצרים, כמו שאנחנו עושים עכשיו"(ע"פ ראב"ע);

משילוב שני הפירושים מתקבל "ה' עשה לי ניסים בצאתי ממצרים, בגלל שאני אקיים מצוות בעתיד": בני ישראל במצרים לא היו ראויים להיגאל, אבל ה' ידע שבעתיד הם יקיימו מצוות, ובגלל הידיעה הזאת הוציא אותם ממצרים; מכאן, שכל אדם שמקיים מצוות בימינו למעשה מצדיק למפרע את יציאת מצרים, וכאילו הוא יוצא ממצרים באותו רגע (שמעתי מהרב משה פליקס בשם ה"שפת אמת").

3. בעבור = בגלל, זה = אשר (כמו בפסוק: תהלים עד2: " זְכֹר עֲדָתְךָ קָנִיתָ קֶּדֶם, גָּאַלְתָּ שֵׁבֶט נַחֲלָתֶךָ, הַר צִיּוֹן זֶה שָׁכַנְתָּ בּוֹ" = אשר שכנת בו). לפי זה, משמעות הפסוק היא "אני אוכל מצות בגלל הניסים אשר עשה ה' לי בצאתי ממצרים "(שד"ל ע"פ רשב"ם ורמב"ן).

4. בעבור = ב-עבור = בתבואה (עבור = תבואה, כמו בפסוק יהושע ה11: " וַיֹּאכְלוּ מֵעֲבוּר הָאָרֶץ מִמָּחֳרַת הַפֶּסַח מַצּוֹת וְקָלוּי בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה"). לפי זה, משמעות הפסוק היא " ה' עשה לי ניסים בצאתי ממצרים בעבור הזה שאתה רואה כאן, בתבואה זו; הוא הוציא אותי כל כך מהר, עד שהתבואה לא הספיקה להחמיץ ונאפתה כמצה" (ראו ולא ייאכל חמץ = ביטוי למהירות היציאה ממצרים). וייתכן שלפירוש זה כיוונו חז"ל(בהגדה של פסח) כשאמרו "בעבור זה - בשעה שמצה ומרור מונחים לפניך": מצוה לספר ביציאת מצרים בזמן שהעבור, התבואה, נמצאים לפנינו, ואפשר להצביע עליהם ולהגיד לילדים "בעבור זה" = "בתבואה הזאת" (ראו זה = דבר מוחשי שאפשר להצביע עליו; ראו גם מכילתא ומלבי"ם על הפסוק).

5. התורה מדויקת ומדיקת. אם כן מדוע להשתמש במילה הכללית זה? כדי שכל אחד יוכל להראות לבנו דבר טוב שבו, ובעבורו היה זוכה לצאת ממצרים, או שזוכה בכל יום לצאת ממצרים שלו. ומכיון שהמעשים אינם שוים, כשם שהאנשים אינם שוים, הגדירה התורה את מעשה הדוגמא האישית הפרטית לכל אב במילה "זה"(ד"ר שוקי שיינמן, ערב פסח ה'תשע"ב).

עשה ה' לי בצאתי ממצרים

במילה לי ישנם כמה רמזים:

1. לי = רמז של תשובה לבן הרשע השואל שאלות שמוציאות את עצמו מן הכלל - "ה' עשה ניסים רק לי ולא לך" ( הסבר).

2. לי = רמז שאדם צריך לראות את עצמו בכל דור ודור כאילו הוא יצא ממצרים - האב צריך להגיד לבנו "ה' עשה ניסים גם לי ולא רק לאבותיי". רעיון דומה נזכר במצוות הגדת הביכורים, דברים כו3: " וּבָאתָ אֶל הַכֹּהֵן אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם, וְאָמַרְתָּ אֵלָיו: 'הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לה' אֱלֹהֶיךָ,כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ'"( פירוט).

# data[].attributes.attachment_link.title
בעבור זה עשה ה' לי בצאתי ממצרים

# data[].attributes.attachment_link.description
שמות יג8: " וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר: בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם". בכל שנה, ביום ההוא של יציאת מצרים, תגיד לבנך ותספר לו על יציאת מצרים, ותאמר לו: בעבור זה (במצה הזאת שאנחנו אוכלים) עשה ה' לי ניסים כשיצאתי ממצרים, שהוציאנו כל-כך מהר עד שהבצק לא הספיק להחמיץ.

# data[].attributes.headline
שאלות ותשובות בית חב"ד 

# data[].attributes.subject
שאלות ותשובות בית חב"ד 

# data[].attributes.headline
שיעורים מצולמים 

# data[].attributes.subject
שיעורים מצולמים 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ערוץ מאיר - אתר היהדות הגדול בעולם

# data[].attributes.attachment_link.title
הגדה של פסח - תש″פ Archives - ערוץ מאיר - אתר היהדות הגדול בעולם

# data[].attributes.attachment_link.description
מבית ”מכון מאיר” - המרכז ללימודי יהדות באהבה בירושלים