# data[].attributes.body
1) Biology, Champel, 9. udgave, Pearson, Kapitel 7, side 171-176 (figur 7.5)
2) Biology, Champel, 9. udgave, Pearson, Kapitel 7, side 171-177 (figur 7.3)
3) http://www.netdoktor.dk/madogkrop/artikler/fedtopbygning.htm

4) Cellebiologi: Cellens organisation og livsprocesser, Poul Vagn Jensen og Poul Prentø, 2. reviderede udgave, Gads forlag, 2003, Kapitel 3, Side 80-82.

5) Biology, Champel, 9. udgave, Pearson, Side 605 (figur 27.6).

# data[].attributes.headline
5)      Bakteries flagel sidder fast i plasmamembranen

# data[].attributes.subject
5)      Bakteries flagel sidder fast i plasmamembranen

# data[].attributes.body
En bakteries flagel består af 3 dele; filament, hook og motor. Motoren ligger under celleoverfladen, og fastgører flagella til cellemembranen. Motoren består af et system af ringe, som man kan så på billedet. Disse ringe er fastgjordt til både cellevæggen, plasmamembranen og peptidoglycanlaget, som ligger mellem de 2 plasmamembraner, og holder derved flagellen fast til membranen. I videoen ved siden af kan man se mere om flagellas opbygning.

# data[].attributes.headline
4)     Plasmamembranens funktion hos bakterien

# data[].attributes.subject
4)     Plasmamembranens funktion hos bakterien

# data[].attributes.body
Plasmamembranens (den indre membran) funktion hos bakterien er at beskytte cellen fra det omgivende miljø og holde på cellens indhold af proteiner og arvemateriale (DNA). Membranens funktion er også at "hjælpe" stoffer igennem membranen, da det ikke er alle ioner og molekyler, som kan komme igennem membranen. Store molekyler (proteiner) kan ikke komme igennem membranen, mens små molekyler (vand) har lettere ved at komme igennem. Det vil dermed sige, at membranen er delvist gennemtrængelig. Transporten gennem membranen foregår ved diffusion, hvor bærer-proteiner har en bestemt kanal hvor molekyler kan få adgang til at komme igennem membranen. Molekylerne (aminosyrerne) binder sig til et bestemt bærer-protein, hvorefter proteinet hjælper diffusionen på vej ved at ændre dens form og derefter kan molekylet bevæge sig ned gennem membranen og ind i cellen. Dvs. at diffusionen kun kan finde sted, hvis molekylerne hjælpes på vej gennem membranen af bestemte proteiner. Diffusionen kan også gå den anden vej, hvilket kommer an på koncentrationen. Hvis der er en høj koncentration af bestemte molekyler inden i cellen vil det samme protein kunne transportere molekylerne ud af cellen igen.

Video om hvordan diffusion foregår, på hjemmesiden kan man også tags en test for at se om man had forstået diffusion: https://highered.mcgraw-hill.com/sites/0072495855/student_view0/chapter2/animation__how_facilitated_diffusion_works.html

# data[].attributes.headline
3)     Biomolekylernes kemiske opbygning  (herunder ”byggesten” samt kemiske bindinger
og intermolekylære bindinger)

# data[].attributes.subject
3)     Biomolekylernes kemiske opbygning  (herunder ”byggesten” samt kemiske bindinger
og intermolekylære bindinger)

# data[].attributes.body
De biomolekyler vi fokuserer på er fosfolipider, steroler og glykolipider. Fosfolipider er opbygget af selvfølgelig fosfor i den ene ende, og herefter to lange carbon kæder. bestående af CH grupper. Steroler som oftest er kolesterol er opbygget af først en OH gruppe, efterfulgt af benzen ringe og selvfølgelig CH grupper. Glykolipider består som det ligger i ordet, af kulhydrater med carbon kæder på. Det er altid Carbon kæderne der udgør fedtdelen og imellem alle C'er og H'er er der kovalente bindinger. En kovalent binding er en kemisk binding og det er disse vi ser mellem hvert enkelt atom. Hvis vi ser på de intermolekylære bindinger snakker vi nu mellem hvert molekyle, dvs. mellem en CH-gruppe og en anden CH-gruppe. Der forekommer hydrogenbindinger mellem OH-gruppen og carbonkæden i steroler. Mellem fosfor og carbon kæden er der også hydrogenbindinger. Cellemembranen består også af kulhydrater, og imellem kulhydrater er der glucosidbindinger. I mellem proteiner kan der forekomme alle tre typer intermolekylære bindinger. Det afhænger af proteinets radikal. F.eks. i mellem Lysin og Asparaginsyre, er begge radikaler ladet og her dannes en ion-binding.

# data[].attributes.body
Lipiderne er amfipatiske, hvilket vil sige at de har et hydrofilt "hovede" og en længere hydrofob "hale". De ligger i et dobbelt lag og sådan at deres hydrofile ende er rettet imod det vandige miljø på ydersiden og indersiden af cellemembranen. De hydrofobe haler vender derfor ind imod hinanden og danner her et upolært miljø. Disse lipider bevæger sig konstant imellem hinanden, og for at give dem mere stabilitet sidder der også kolesterol i membranen som hjælper med at holde fosfolipiderne sammen hvis temperaturen øges og holder dem fra hinanden hvis temperaturen sænkes. Små upolære molekyler (som ilt og kuldioxid) kan bevæge sig over denne del af membranen, men for at større og ladede molekyler kan passere er der brug for nogle transport proteiner. Disse proteiner kan virke på flere måder, der er bla. kanalproteiner som går hele vejen igennem membranen, og er som navnet antyder en kanal hvor små molekyler kan komme igennem. Større molekyler har brug for transportproteiner for at blive transporteret igennem membranen. Ikke alle proteiner i membranen har dog til formål at transportere molekyler over membranen. Makørproteiner som er ekstracellulærer (er på membranens yderside) gør det muligt at genkende cellen og skelne de forskellige fra hinanden. I cellemembranen sidder også flere enzymer der katalysere processer på den ydre og indre side af membranen.

# data[].attributes.body
Cellemembranen består af forskellige typer lipider, kulhydrater og proteiner.

Der findes tre klasser af amfipatiske lipider i cellemembranen: fosfolipider, glykolipider og steroler. Som man kan se på figuren er der klart flest fosfolipider i membranen, da det er dem, som udgøre "skeletet", mens glykolipider og steroler ligger mellem fosfolipiderne.

Kulhydrater i membranen er som reel korte kæder med mindre end 15 sukker enheder. Nogen kæder sidder fast på lipider og danner derved glykolipider. De fleste kulhydrater er dog bundet til proteiner og danner derved glykoproteiner.

En stor del af membranen består af proteiner. Proteinerne varetære de fleste af membranens funktioner, og der findes mange forskellige. Der findes 2 store grupper af membranproteiner, intergral proteiner og peripheral proteiner. Intergral proteiner sidder mellem lipiderne i cellemembranen, mens peripheral proteiner ligger ovenpå lipidlaget.