# data[].attributes.body
פרקטיקה:

אם הולכים לכיוון של עבודה תהליכית בכמה מפגשים: האם נוכל לעבוד עם כמה בתי"ס במקביל? אני מדמיין שאני מתיישב עם ה-co שלי מול המחשב ואנחנו מנחים את הקבוצה מבתי-הספר X, ואחרי שעתיים את בתי"ס Y ואחרי שעתיים את בתי"ס Z. ככה יום בשבוע, במשך חודש. זה גם ייצר לנו יום עבודה מרוכז, וגם לא יגרע מכמות הקבוצות שמגיעות אלינו (3 צמדים של בתי"ס, פשוט לא ביום מרוכז לכל בי"ס, אלא פרושים על פני פגישות קצרות). >מה האלטרנטיבה – לעבוד שעה פה ושעה שם על פני כמה ימים בשבוע? (שוב – זה בהנחה שאנחנו מעוניינות/ים במפגשים קצרים כדי לשמור על קשב. אם מדברים על יום סמינר מורכז הסטינג יותר ברור לי).

# data[].attributes.body
הדבר השני שאני חושב עליו הוא הטכנולוגיה – וכאן יש לי יותר שאלות מתשובות: התלמידים האלה אלופים במדיה, אבל לרוב עושים בה שימוש מוגבל. איך רותמים את היכולות הטכנולוגיות שלהם ואת המוטיבציה הטכנולוגית שלהם – אבל מייצרים משהו (פעילות, תוצר, קשר אישי) שהוא עמוק יותר מסרטון של 5 שניות בטיקטוק או מהחלפת חשבונות אינסטגרם ועכשיו אנחנו חברים והכל סבבה (אם לדעתכן אלה מטרות מספיקות – אשמח לשמוע). איך עובדים בתוך "עולם שטוח" וירטואלי אבל דואגים שלא יהיה שטחי, שלא ימשיך להתקיים באותה רמת שיח שמאשררת/משעתקת את מבני הכוח הקיימים? איך עובדים במרחב וירטואלי אבל זוכרים שהוא לא מחליף את המרחב הציבורי הממשי? (שזה קריטי. אני חושב שאצל בני נוער יש הרבה בלבול כאן. וגם אצלנו – בישראל – בתחילת הקורונה הייתה הרגשה שהווירטואלי או הביתי יוכל להחליף את המרחב הציבורי. זאת פיקציה). למשל – בזמן שאנחנו מדברים במרחב וירטואלי שהוא לכאורה שוויוני ודמוקרטי, נצליח לשים לב להבדלים בנגישות לחשמל, אינטרנט, מיחשוב, למידה מרחוק, מידע בשפת-האם וכו'. כלומר לפתח חשיבה ביקורתית על המדיום שאנחנו משתמשות בו בזמן אמת, ומשם לצאת לדיון רחב יותר.

לדעתי וולונטריות ויוזמה אישית של התלמידות/ים היא חשובה פה. השאלה אם יש לנו אפשרות ללוות יצירה של תוכן או תוצר קטן.

ועם כל זה - - אני שם סימן שאלה על האפשרות לעבוד עם מידע / סרטונים / הרצאה מבחוץ. האם זה לא מנוגד לבסיס של הנחיית קבוצות – שעובדים עם התוכן שהקבוצה מביאה לחדר? (מורן תודה על הקישור לקדמה - אני חושב שיש שם שילוב יפה שנותן מקום גם לזום-אין על חווייה אישית, וגם לזום-אאוט על הספירה הציבורית).

# data[].attributes.body
הדבר הראשון שאני חושב עליו הוא הצרכים של התלמידים/ות במפגשי דיאלוג בכלל ובמצב הנוכחי בפרט. איך להצליח לייצר במרחב הווירטואלי ביטחון, אמון, פניות (רגשית ופיזית) ללמידה, יציבות. אלה לדעתי הבסיס לכל דבר שנרצה לעשות, ולכל מטרה שנבחר. בוודאי אם אנחנו רוצות לעודד הקשבה, ריבוי קולות, עיבוד רגשות שונים, פתיחות לרעיונות חדשים, עבודה עם זהויות אישיות ולאומיות וכו'.

חוזר על דברים שאולי כבר נאמרו:

* עבודה תהליכית (מספר מפגשים שכל אחד קצר יחסית בזמן). אולי בווירטואלי תהיה לנו אפשרות לקיים באמת הנחיית קבוצות בלי מגבלות המשאבים/זמן של המרחב הפיזי?

* שהות. בזום כל דבר לוקח יותר זמן (מעגל שיח, תרגום, תפעול טכני). לתת זמן לדברים. לאפשר לסינפסות במוח להשתנות בין מפגש למפגש.

* במעטפת (גורמי סמכות/מוטיבציה חיצוניים) – אולי באמת תידרש התגייסות רבה יותר של המורים כמו שתייסיר אמר. או הכרה בקורס לטובת מחויבות אישית. עבודה מהבית לדעתי יכולה להיות נינוחה וזמינה וכייפית, ויכולה להיות חושפנית מדיי או לא לעודד מחוייבות. קשה לדעת איזה דברים מתרחשים ברקע וייכנסו לנו לפריים (אנשים, סיטואציה משפחתית, קולות ברקע, סממנים מעמדיים או חברתיים שיכולנו לשלוט בהם יותר בקלות בתוך כיתה). רוצה לכתוב שאני בעד עבודה מכיתת מחשבים בבי"ס, אבל השאלה האם יש לתלמידים נגישות לזה (מכל הבחינות).

* דגש על חלק ההיכרות. שימוש במשחקים חדשים שהם לא מכירים (כמו ששיה כתבה). אפשרות "לבקר" במרחב הביתי אחד של השנייה, במסגרת העירבוב בין "פנים" ל"חוץ" שהמדיה מאפשרת – הזדמנות שכנראה לא תהיה להם בשום מקום אחר. (האם זאת אינטימיות רבה מדיי?).

* דגש על חד"ל בפתיחה וסיכום (לדעתי פורמט של חד"ל לבד, ללא המשך לדו-לאומי, צריך להיות המוצא האחרון שלנו).

* דגש על פרטיות ומוגנות (כללים ברורים מי נוכח, מה משתפים, מה מצלמים, באיזה שם משתמש מזדהים, האם אפשר לכבות את המצלמה וכו').

עד כאן זה אולי נשמע יותר כמו מפגש דו-קיום וגישת המגע – אבל אני מרגיש שבתוך הכאוס שאנחנו והתלמידים/ות והמורים/ות נמצאים בו - זאת תשתית שיכולה לסייע לנו להתקדם לשלבים נוספים.

# data[].attributes.body
ובהמשך למה שענת העלתה, החברה הערבית בהקשר של הקורונה בראי התקשורת, היתה את הכתבה הזו, שכמובן לא תפסה בהכרח כותרות, אבל זה כי גם לפני הקורונה התקשורת אף פעם לא מסקרת ערבים בהקשרים חיוביים:
https://www.themarker.com/hblocked?returnTo=https%3A%2F%2Fwww.themarker.com%2Fconsumer%2Fhealth%2F.premium-1.8860688

ובהקשר של העלאת סולידריות בין קבוצות בחברה, בקדמה - העמותה שאני עובדת בה - הוצאנו מערך שיעור על זה (בכלל יש שם חומרים מומלצים למורות)
https://kedma-edu.org.il/kedma_material/%D7%A7%D7%99%D7%98%D7%95%D7%91-%D7%90%D7%95-%D7%A1%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%95%D7%AA/

# data[].attributes.body
2. אני חושבת שמעבר לעניין של לדייק את המטרות, צריך גם לחשוב על אדפטציה לעולם החדש, לשינוי שהעולם עובר, כמובן טיבו עוד לא ידוע. ואיך מפגשי "יהודים-ערבים" נראים בעולם החדש הזה, במציאות החדשה. הכוונה בעולם חדש היא גם למציאות הנוכחית שמשתנה ומקצינה - קורונה, פשיזם, סיפוח, בלאק לייבז מטר, וכדומה. אבל גם לעתיד שנרצה שיבוא אחרי המהפיכה :)
ופה יש לי רעיון לתוכן. אני מתעסקת הרבה זמן בדמיון פוליטי. באופציה של לדמיין את העתיד הרצוי, תוך שמדלגות על אילוצי ההווה. אבל לא במובן של לדמיין פנטזיה ילדותית. אלא פנטזיה מציאותית. לחשוב מה החזון, איך היינו בונות את העולם אם זה היה בידיים שלנו. ממש סדנאות של לדמיין ביחד. ובגלל שמדובר בנוער, זה יכול להפתיע. אנחנו המבוגרות הרבה פעמים כלואות במציאות ומתקשות לדמיין מעבר לה (למרות שזה תמיד אופציה שפתוחה ואפשרית בכל גיל ובכל תנאים) אבל עם נוער יש הפתעות מרהיבות.
זה מתחבר קצת למה שאורי אמרה בסוף. שאנחנו צריכות לדמיין את ההנחיה שלנו. לא רק לדמיין איך יעבוד לנו הזום ואז זה יעבוד, אלא ברמה עמוקה יותר, לדמיין מחדש את המפגשים, לא רק ברמה הטכנית. אז אני מציעה לעשות עבודה כזו עם הנוער, לדמיין מחדש את המציאות, לבנות עולם שמבוסס על ערכים כמו צדק, שוויון, חמלה, חלוקת משאבים צודקת וכו

# data[].attributes.body
1. מעבר למה שנאמר, אתגרים שלא עלו וקיימים:
- הנחיה ב-קו בזום. כלומר ההנחיה עצמה (מעבר לענייני השפה והקשב שעלו בדיון) אפשר לדמיין כמה זה מורכב. לי אין ניסיון בהנחיה מקוונת ב-קו
- פרטיות - צילומי מסך. בהמשך לענייני הפרטיות שדוברו. בכיתה יש לנו שליטה על אי-צילום. באונליין כל אחד יכול לעשות פרינטסקרין
- מעבר לשלל הפתרונות לאונליין, צריך להערך לדינמיות. משרד החינוך כנראה לא הולך להשתנות לטובה, מה שאומר שינויים בהנחיות חדשות לבקרים, ובהתראה אפס. כלומר יכול להיות שבלילה, אחרי שהכנו הנחיה בזום, יהיה אישור להיפגש. או להיפך. או שנתכונן למפגש אונליין בו התלמידות ישתתפו מהבי"ס אבל בין לילה תהיה החלטה שבעצם נשארים מהבית וזה קורה מהבית.

# data[].attributes.body
- התנסיתי בהנחיית קבוצת נוער שפעלה בבית הגפן לאורך השנה. למרות ההיכרות ביניהןם היה מאד מאתגר למשוך אותםן להגיע, ולפתח שיחות משמעותיות.
עשינו את המפגשים בזום. ומה שהכי עזר להרים את רמת העניין היה משחקים  וסרטונים, וכמובן עוד כל מיני אפשרויות של האינטרנט והזום.

-       יתרונות:
- השתק לכולןם, בצחוק אבל גם באמת, זה ממש עוזר במקרים שיש מישהו שמפריע ולא יכול לשלוט על עצמו...
- אפשרות להשתמש בכלים דיגיטליים חדשים שהםן עוד לא הכירו
- הזדמנות לעבודה חד לאומית מעמיקה
- חשיפה לתכנים בהם אפשר לדון
- ייתכן שחלק מהילדים ירגישו יותר נח מהבית שלהםן מאשר בתוך הכיתה

-    אתגרים:
- אין ספק שהשפה עלולה להיות אתגר יותר גדול כאן. אבל יש אפשרות להעביר בכתב חלק מהנאמר אולי?

- יש לי עוד, אצרף בהמשך:)