# data[].attributes.location_name
Запоріжжя, Запорізька область, Україна, 69000

# data[].attributes.headline
Запоріжжя, Запорізька область, Україна, 69000

# data[].attributes.subject
Запоріжжя, Запорізька область, Україна, 69000

# data[].attributes.body
Запорі́жжя (до 1921 року — Олекса́ндрівськ) — місто в Україні, адміністративний центр Запорізької області та Запорізької міської громади. В 2024 році у Запоріжжі проживає менше 500 тисяч жителів. Розташоване на головній воднотранспортній магістралі України — річці Дніпро, у місці її перетину транспортно-комунікаційними коридорами, що сполучають Південну Україну з її столицею, західними, центральними областями та Донбас із Криворіжжям.

# data[].attributes.headline
Острів Хортиця

# data[].attributes.subject
Острів Хортиця

# data[].attributes.body
З найдавніших часів Хортиця приваблювала до себе людей. Вперше вони з’явились на острові у добу палеоліту та мезоліту, про що свідчать знахідки крем`яних виробів того періоду. З археологічних досліджень відомо про заселення острова та прилеглої місцевості в неоліті-енеоліті (VII-III тис. до н.е.). Відтоді люди не оминали острів своєю увагою і лишали на ньому сліди свого перебування у кожному історичному періоді.
У добу бронзи (III-II тис. до н.е.) тут перебували землеробські племена, які залишили по собі численні поселення, городище з кам’яними укріпленнями, поховання та культові об’єкти – святилища. У 2005 році під час археологічних досліджень в місці будівництва опор нового мосту через Дніпро на східному узбережжі острова археологами були виявлені найдавніші в Запорізькому краї залишки кам’яної житлової забудови віком понад 3,5 тисячі років.
У VII столітті до н. е. – ІІІ столітті н. е. півднем сучасної України хвилями прокотилися кочові іраномовні народи: кіммерійці, скіфи та сармати. Скіфи з’явилися на Хортиці у VI столітті до н. е. і залишили на ньому чисельні пам’ятки: потужне укріплене городище на Совутиній скелі (єдине досліджене острівне скіфське поселення!), кургани, могильники. Серед археологічних знахідок цього періоду: скіфський меч-акінак, вишукані прикраси скіф’янок, амфори, грецькі монети.
Ранньослов’янський період Хортиці (з II ст. н. е.) представлений окремими пам’ятками черняхівської культури, виявленими археологами на о. Байда та в балці Корнійчиха. З IV ст. хортицькими степами проходили різні тюркські племена: гуни (IV-V ст.), авари (з V
ст.), хозари (VIII-IХ ст.), печеніги (IХ-ХI ст.), половці (ХI – поч. XIII ст.), монголо-татари (ХIII-XV ст.). Давні народи залишили по собі кургани з кам’яними скульптурами на верхів’ях – кам’яними бабами. Всього на Хортиці у XIX ст. налічувалось 129 курганів різних епох, проте, до наших часів уціліло близько трьох десятків.
Перші письмові повідомлення про острів містяться у трактаті візантійського імператора Константина Багрянородного «Про управління імперією» (952 р.). За описом імператора, після важкого переходу торговельної флотилії через дніпрові пороги руси проходили перевіз Крарія (пізніше його називали Кічкаський) і зупинялися на острові Святого Георгія (найдавніша назва острова, в інших перекладах – Святого Григорія): «На цьому острові вони (руси) приносять свої пожертви: там стоїть величезний дуб…».
В часи Київської Русі Хортицю відвідували князі. Як розповідає «Повість минулих літ», біля берегів Хортиці поклав голову у битві з печенігами навесні 972 р. войовничий князь Святослав Ігоревич «Хоробрий». Доказом цього є знахідка мечів того періоду у 1928 р. та восени 2011 р. У давньоруських літописах 1103 та 1190 рр. острів згадується вже під своїм сучасним іменем, як місце збору руських військ перед битвами з половцями. За «Повістю минулих літ», навесні 1223 року на Хортиці збираються княжі дружини перед трагічною битвою з татаро-монголами на річці Калці.
З XV ст. Хортиця нерозривно пов’язана з історією запорозького козацтва. Черкаський староста Остафій Дашкевич планував створити на острові форпост для захисту від татар. Його справу продовжив князь Дмитро Вишневецький, який на о.Мала Хортиця (нині о.Байда) у 50-х роках XVI ст. збудував «городок» – першу Запорозьку Січ. У народній пам’яті Хортиця пов’язана з іменами козацьких ватажків: Якова Шаха, Петра Сагайдачного, Марка Жмайла, Івана Сулими, Тараса Трясила. У 1648 році тут було військо Богдана Хмельницького. Про перебування козаків на Хортиці свідчать численні назви: балки Совутина, Громушина, Чавунова, скелі Думна, Каракайка, Дурна, Наумова. Кожна з цих назв має свою історію, що дійшла до нас з народних переказів і легенд. На острові Мала Хортиця (Байда) і західному узбережжі Дніпра під час війни 1735-1739 років з Османською імперією було закладено Запорозьку корабельню та фортецю, де розташовувались козацькі курені та військові землянки.
Після ліквідації Запорозької Січі у 1775 році Хортиця деякий час була власністю князя Григорія Потьомкіна. Пізніше князь передає її царській скарбниці, а 1790 року, на запрошення імператриці Катерини ІІ, сюди з Данцига прибули перші сім’ї колоністів-менонітів, які володіли островом до 1916 року. 1843 року острів відвідав Тарас Шевченко. Пізніше тут побували історики Микола Костомаров, Дмитро Яворницький, художники Ілля Рєпін та Валентин Сєров, майбутній нобелівський лауреат письменник Іван Бунін. Саме в ці часи формується романтичний образ Хортиці як колиски запорозького козацтва. У 1910 році було створене «Хортицкое общество охранителей природы», яке привертало увагу громадськості до збереження її унікальної природи.
Початок ХХ століття став місцем важливих для країни подій та театром воєнних дій для Білої, Червоної армій, а також військ УНР. У квітні 1918 року, під час зборів військ Української Народної Республіки, перед Кримським походом полковника Петра Болбочана, Хортиця стає місцем єднання борців з усіх українських земель за нову незалежну державу. Тодішні урочистості стають свого роду «прологом» до злуки УНР та ЗУНР 22 січня 1919 року.

У 30-х роках ХХ ст. на Хортиці було організовано господарство, що забезпечувало учасників Дніпробуду продуктами, закладаються ферми, сади, ягідники, рілля, навіть рисові поля. У 1930 р. тут засновано філію Всесоюзного інституту електрифікації сільського господарства.
У часи Другої світової війни Хортиця була ареною жорстоких битв. Саме тут, під час двомісячної оборони Запоріжжя від військ Німеччини та Румунії, восени 1941 року відбувся один із перших успішних контрнаступів підрозділів Червоної армії. Після двох років окупації, острів остаточно був звільнений від ворога на межі 1943 та 1944 років.
Хортиця була свідком будівництва ДніпроГЕСу, його руйнації радянськими та німецькими військами, а також післявоєнної відбудови.

Процес визнання Хортиці на державному рівні був непростим і тривалим. У 1958 р. Хортиця була визнана пам’яткою природи місцевого рівня. У 1963 р. острів стає пам’яткою природи республіканського рівня, а ще через два роки, 18 вересня 1965 року, Рада Міністрів Української РСР видає історичну постанову, якою проголошує Хортицю Державним історико-культурним заповідником. Визначальну роль у створенні заповідника відіграли справжні патріоти, державні діячі, науковці, літератори: Микола Киценко, Степан Кириченко, Петро Тронько, Максим Рильський, Павло Тичина, Олесь Гончар.
Протягом другої половини 1960-х років проводиться низка конкурсів проектів найкращого облаштування козацького меморіалу на Хортиці.
В 1990 році Хортиця привернула увагу всього світу урочистостями з нагоди відзначення 500-річчя запорозького козацтва.
1993 року постановою Кабінету Міністрів України Хортицькому заповіднику, першому в країні, було надано високий статус Національного.
Від 2009 року до складу заповідника входить пам’ятка історії національного значення «Кам’янська Січ» в Бериславському районі Херсонської області.

# data[].attributes.headline
Національний заповідник Хортиця

# data[].attributes.subject
Національний заповідник Хортиця

# data[].attributes.body
Запорозька Січ — унікальне явище в історії людства. Виникнувши як військово-політичний центр Українського (Придніпровського) козацтва, вона з часом перетворилася на столицю однієї з перших демократичних республік Європи і, таким чином, зіграла більш ніж помітну роль у формуванні військових, політичних, господарських і культурних основ майбутньої української державності.

# data[].attributes.headline
Пам'ятник козаку Мамаю

# data[].attributes.subject
Пам'ятник козаку Мамаю

# data[].attributes.body
У 2009 році на острові Хортиця встановили гранітну скульптуру козака Мамая - одного з найпопулярніших народних образів та національних символів України.

Козак Мамай - це ідеалізований образ козака-лицаря, що зустрічається в народному фольклорі та на картинах художників. Він став важливим символом української культури, вважався захисником від завойовників, а його образ наділяли надприродними здібностями.

За легендою, прообраз козака Мамая існував насправді. Він народився на острові Хортиця у 1509 року. Саме тому пам'ятник було встановлено з нагоди його 500-річчя.

Скульптура стала популярним місцем для масових заходів та зустрічей на Хортиці. Козак Мамай з бандурою у руках — прекрасний орієнтир для всіх гостей острова.

# data[].attributes.headline
Скіфський стан

# data[].attributes.subject
Скіфський стан

# data[].attributes.body
Музей під відкритим небом, розташований на найвищій точці острова Хортиця, один з найвідоміших меморіально-туристичних комплексів на Хортиці – Скіфський Стан. Тут, на території п'ятої курганної групи, були реконструйовані курганні насипи, з яких три вціліли до наших часів ще з тих пір, коли були насипані. Ці кургани – ровесники Єгипетських пірамід!

# data[].attributes.headline
Стародавній степ

# data[].attributes.subject
Стародавній степ

# data[].attributes.body
На південь від балки Широкої починається неймовірно мальовнича прибережна смуга острову Хортиця, вкрита степовими травами. Це – одна з небагатьох ділянок справжнього степу, якого ніколи не торкався плуг. Звичайно, це – не єдине місце на Хортиці, де зустрічається справжній степ, але він – один з найбільших: довжина його досягає 2 кілометрів, ширина – близько 100 метрів протягом всієї ділянки від балки Широкої до балки Черняхівки. Унікальність цієї ділянки хортицького побережжя полягає не лише в тому, що тут зустрічається найбагатший світ степового різнотрав'я. Особливість його полягає в тому, що тут уздовж берегової лінії зливаються воєдино декілька ландшафтів – широке русло Старого Дніпра, високі скелі Хортиці, золотий степ і неймовірно мальовничі балки та яри, що врізаються у степ. Все це створює неповторні пейзажі, тут з'являється неймовірне відчуття свободи, простору.

# data[].attributes.headline
Музей судноплавства "Чайка"

# data[].attributes.subject
Музей судноплавства "Чайка"

# data[].attributes.body
У південній частині Хортиці, біля кінного театру "Запорозькі козаки", знаходиться великий реставраційний ангар, в якому зберігаються, реставруються та експонуються унікальні судна різних епох. Ці надзвичайно цінні знахідки підводних археологів увійшли в десятку кращих в світі пам'яток гідроархеології! Спочатку приміщення призначалося тільки для консервації та реставрації підводних знахідок, але з часом кількість експонатів збільшилася, і ангар перетворився на справжній музей судноплавства. Сьогодні кожен може відвідати музей та не тільки побачити наживо стародавні кораблі різних епох, але й дізнатися цікаві історії їх знахідки та реставрації, а іноді навіть подивитися на сам процес.

В даний час колекція музею судноплавства на Хортиці представлена кількома великими кораблями - це Бригантина, в процесі підйому якої з дна Дніпра поблизу Хортиці брав участь відомий музикант Андрій Макаревич, козацька "чайка" - унікальний за своєю збереженістю експонат, дубель-шлюпка Дніпровської гребної флотилії часів російсько-турецької війни 1735-39 рр, байдак кінця XIX ст.

# data[].attributes.headline
Хортицькі плавні

# data[].attributes.subject
Хортицькі плавні

# data[].attributes.body
Південна частина Хортиці - це одна з небагатьох збережених ділянок Великого Лугу Запорозького, легендарної країни Гілеї. До затоплення водами Каховського водосховища, країна плавнів займала площу від острова Хортиця і далі вниз за течією Дніпра на десятки кілометрів. Після створення водосховища заповідні плавні Великого Лугу опинилися під водою, і лише піднесені ділянки плавнів залишилися на поверхні - це плавні Хортиці, і частина плавнів нижче острова. Саме плавні займають більшу частину південного сегмента Хортиці - тут плато острова різко знижується, спускаючись практично до рівня дніпровських вод, а степові і лугові ландшафти змінюються непрохідними лісами на узбережжі численних озер, з'єднаних протоками.

# data[].attributes.body
Музей техніки Фаетон — український приватний музей техніки (ретроавтомобілів, мотоциклів та військової техніки), розташований у Запоріжжі. Заснований у 2001 році.

Автомотоклуб «Фаетон» був заснований у 2001 році. У грудні 2001 року група ентузіастів на чолі з Леонідом Євтихієвичем Хлевним (1940—2006) ухвалила рішення про створення клубу «Фаетон». Так було покладено початок одній із найкращих в Україні технічних колекцій раритетів. Відтоді учасники громадської організації купували, знаходили та реставрували зразки техніки. Перший екземпляр майбутньої колекції музею, ЗІС 1944 року, був куплений у 2001 році. Машина була придбана для реклами будівельної фірми.

19 лютого 2003 року відбулася офіційна реєстрація молодого починання як громадської організації.

У 2008 році в Запоріжжі відкрили музей ретро-автомобілів «Фаетон». У 2011 р. музей отримав нове приміщення. Сьогодні це єдиний повноцінний автомобільний музей в Україні.