# data[].attributes.attachment_caption
"Un soroll fort ens fa aixecar i ens diu que és hora de moure'ns. No és el temps ni les ganes de descansar el que ho decideix, sinó aquest so que ens mana quan aprendre i quan parar. Si no sonés, sabríem què fer o estaríem perduts?"

# data[].attributes.body
Peu de pàgina "El timbre de l'institut"

El timbre de l'institut és un element que sembla indispensable per organitzar el nostre dia a dia. Ens indica quan comencem i quan acabem una activitat, però realment necessitem un timbre per saber-ho? A altres llocs o en altres moments, potser no ha estat necessari cap soroll per marcar el pas del temps. Els sofistes ens farien adonar que aquesta manera d'organitzar-nos no és natural, sinó una convenció que podria ser diferent. Potser podríem gestionar el temps de manera més lliure, sense dependre d'un so que, al final, limita la nostra autonomia i ens fa seguir un ritme imposat per altres. Això ens porta a pensar que moltes de les normes que seguim són simplement creacions humanes, que podrien canviar o desaparèixer.

# data[].attributes.attachment_caption
Acaba una classe, tothom surt de les aules i per mourens per l'escola a la següent classe fem servir les escales, com que som molta gent al mateix moment fen-les servir ens organitzem, circulem sempre per la dreta. Però perquè per la dreta i no l'esquerra? A totes les cultures fan el mateix? És necessàri?

# data[].attributes.body
Peu de pàgina--> És evident que fem servir aquest sistema per organitzar-nos i fer més ràpida i efectiva la circulació, però és necessàri? No seria millor que tothom anes pel costat que vulgués? Perquè ens surt sol circular per la dreta? Hi ha altres cultures, com per exemple: Reine Unit, Irlanda, l'India, Japó, Australia... Qui és qui decideix si anem per la dreta o per l'esquerra?

Els sofistes volien fer-nos plantejar-nos si l'organització de la societat ha de ser així i perquè. Ho donem per soposat i actuem com robots, sense pensar, següint les ordres de la societat. Totes aquestes normes existeixen perquè algú les ha decidit, però com podem saber quin criteri ha fet servir per crear-les? Poden mutar o morir aquestes normes?

Les coses creades per l'home, és a dir, nomos, no són creades seguint un sentit de la natura, la physis, per tant, les lleis humanes són totalment aleatories, algunes d'elles sense seguir la raó. Com el cas de les escales, quin és el pensament que ens porta a dir que allò correcte és circular per la dreta, en canvi si vas per l'esquerra ho fas malament. Tot això ens porta a pensar que passaria si trenquessim aquestes normes i actuessim segons les normes de la natura i no les normes de l'home.

# data[].attributes.body
LA VISIÓ SEPARADA:

Si passegem per l’escola podrem trobar vitrines que mostren el seu interior. Quin sentit té separar i fer una barrera entre espectador i obra?? Si quan hi passem mai ningú ho toca, la confiança cap als membres de l’escola és nula i en general de la societat en si. No crec q calgui posar aquesta barrera, és un malgastament de material i diners, tothom sap, quan ho veu, que és una exposició, un treball, algo important, no s’ha de fer malbé i s’ha de cuidar. Ens agradi més o menys l’exposició, tots som adults sabem respectar els treballs de la resta, personalment crec q valorariem més i ens hi fixariem més si no hi hagués barrera, ho sentiriem més proper i gaudiriem més d’aquesta.

# data[].attributes.body
"La pissarra és el lloc on cada dia s’escriu allò que hem d’aprendre. Les lletres, els números i els dibuixos que s’hi escriuen ens diuen què és important i què no. Però, ens hem preguntat mai per què sempre aprenem el que hi ha a la pissarra i no altres coses? Qui decideix què s’escriu i per què? Les paraules que hi veiem són només una part del que podríem saber, però sovint ho acceptem com si fos l’única veritat. Potser si nosaltres fóssim els qui escrivíssim a la pissarra, aprendríem coses diferents. I si tot el que aprenem pot canviar amb el temps, per què la pissarra segueix marcant què és correcte i què no, com si tot fos definitiu?"

# data[].attributes.attachment_caption
Un element, que en el seu moment va tenir la seva funció que era subministrar gel hidroalcohòlic, però ara en desús es queda als passadissos com un element més del centre i un record del que es va viure a 2020-22.

# data[].attributes.body
Peu de pàgina

Sempre els veiem a l'entrada de quasi cada classe i passen desapercebuts. Marca del que va ser en un passat un element indispensable per la lluita contra la pandèmia, ara és un sol element decoratiu si es podria dir així. En l'actualitat, això es pot identificar com un convencionalisme sense cap utilitat, així que anirem al passat (2021 aproximadament) per entendre si aquest dispensador va ser un convencionalisme des de sempre. Natural o après? Jo diria inèrcia i natural. La utilització d'aquest objecte va ser imprescindible per aquella època i les persones moltes vegades agafaven gel sense pensar-ho i simplement com "requisit" per poder fer alguna altra cosa. Es considera universal? Sí, a causa de l'epidèmia, aquest convencionalisme (la de posar-se gel hidroalcohòlic a les mans) va ser pràcticament universal i promulgat a tot arreu. Convencionalisme nou o antic? Doncs, òbviament és un convencionalisme molt nou. El qual al principi no era tan convencional, però amb el temps es va tornar una cosa tan quotidiana que moltes vegades acabaves posant-te gel hidroalcohòlic més de cinc vegades al dia. Amb tot això vull arribar en què aquests dispensadors de gel hidroalcohòlic són un simple convencionalisme efímer que ha caigut al desús.