# data[].attributes.headline
Промисловий пере

# data[].attributes.body
Промисловий переворот, що стався на початку 19 століття, спочатку в Англії, а потім в інших країнах Західної Європи, призвів до того, що основою економіки стає машинне виробництво, швидке зростання фабрик, заводів, зміна старих форм виробничих відносин, класової структури суспільства. Розвиток машинного виробництва на ранніх стадіях викликало погіршення становища робітничого класу і загострення протиріч між пролетаріатом і буржуазією, яке проявилося в повстання ліонських ткачів у Німеччині (1844 р.)

# data[].attributes.headline
Фрідріх Енгельс

# data[].attributes.subject
Фрідріх Енгельс

# data[].attributes.headline
Марксизм як сист

# data[].attributes.body
Марксизм як система філософських, економічних і соціально-політичних поглядів виник в середині 19 століття, його основоположниками є німецькі вчені Карл Маркс (1818-1883) і Фрідріх Енгельс (1820-1895).

Марксизм – це напрям економічної теорії, метою якої є вивчення закономірностей капіталізму та визначення його історичного місця, «відкриття економічного закону руху сучасного суспільства». Виникнення марксизму як цілісної теоретичної системи, що відбиває інтереси пролетаріату, було підготовлено всім ходом розвитку суспільства, попереднім розвитком капіталізму.

Матеріальною передумовою формування марксизму, є розвиток продуктивних сил і подальші зміни системи виробничих відносин капіталізму.

# data[].attributes.headline
Предметом дослід

# data[].attributes.body
Предметом дослідження представники неокласичного напряму визначили "чисту" економіку, або економіку загалом, абстраговану від історичних і національних форм, від типів і форм власності. Конкретизацією такого підходу було вивчення поведінки і суб'єктивних мотивів економічної діяльності індивіда (так званої homo economicus — людини економічної) і окремих підприємств, які прагнуть максимізувати свій дохід за найменших затрат. Наголошування на вивченні діяльності окремого індивіда (як споживача, підприємця, безпосереднього працівника) послужило ґрунтом для характеристики напряму як суб'єктивної школи. Основною метою своїх досліджень представники неокласичного напряму вважали визначення найзагальніших закономірностей раціонального господарювання підприємств за умов вільної конкуренції, обґрунтування природних законів, що лежать в основі цінності, цін, прибутку і заробітної плати, а також законів розподілу продуктів, що, у свою чергу, дасть змогу визначити найважливіші принципи рівноваги економічної системи.

# data[].attributes.headline
Джон Бейтс Кларк

# data[].attributes.subject
Джон Бейтс Кларк

# data[].attributes.headline
Альфред Маршалл

# data[].attributes.subject
Альфред Маршалл

# data[].attributes.headline
Неокласична конц

# data[].attributes.body
Неокласична концепція — один з основних напрямів сучасної економічної теорії, що досліджує поведінку окремих господарських суб'єктів, тобто рівень мікроекономіки. Неокласична теорія ґрунтується передусім на постулатах австрійської математичної школи. Основоположником напряму був англійський економіст Альфред Маршалл;
у СІНА — Дж.-Б. Кларк, в Італії — В. Парето. Неокласичний напрям розвивали англійські економісти А. Пігу, Дж.-Б. Мід, американські теоретики Р. Солоу, М. Фрідмен, А. Лаффер,
Дж. Таккер, М. Бредліташ.

# data[].attributes.headline
С. Струмилін

# data[].attributes.subject
С. Струмилін

# data[].attributes.headline
Становлення екон

# data[].attributes.body
Становлення економічної історії та історії економічної думки як самостійних наук зумовило їх викладання в європейських вищих навчальних закладах як окремих навчальних дисциплін. Економічна історія та історія економічної думки - це обов'язкова складова підготовки економістів, юристів, політологів, соціологів на Заході. Кафедри економічної історії працюють в усіх університетах Європи. У США економічна історія злилася з економічною теорією в одну дисципліну.

# data[].attributes.headline
В. Гринчуцький

# data[].attributes.subject
В. Гринчуцький

# data[].attributes.headline
В Україні над іс

# data[].attributes.body
В Україні над історико-економічними проблемами працюють відомі вчені В. Гринчуцький, Т. Дерев'янкін, М. Звєряков, С. Злупко, П. Леоненко, С. Мочерний, О. Онищенко, Ю. Пахомов, М. Уперенко, А. Чухно, В. Юрчишин та ін.

# data[].attributes.headline
А. Люблінська

# data[].attributes.subject
А. Люблінська

# data[].attributes.headline
С. Архангельський

# data[].attributes.subject
С. Архангельський

# data[].attributes.headline
Радянська істори

# data[].attributes.body
Радянська історико-економічна наука - це класова, партійна наука, методологічною основою якої був марксизм-ленінізм. Вагомий внесок у дослідження історії економіки зробили
С. Архангельський, І. Гладков, В. Кузишин, А. Люблінська, П. Лященко, К. Пажитнов, В. Семенов, С. Сказкін, С. Струмилін, П. Хромов, А. Чистозвонов, В. Чунтулов, І. Штаєрман та інші.

# data[].attributes.headline
Економічна істор

# data[].attributes.body
Економічна історія посідає важливе місце в економічних дослідженнях. Так, у Великій Британії з 1926 р. діє Товариство економічної історії, що видає журнал "Economic history Review" і серійне видання "Дослідження з економічної історії". Починаючи з 60-х років XX ст. регулярно проводяться міжнародні конгреси з економічної історії, працюють численні центри (у тому числі Паризький і Ліонський центри економічної та соціальної історії) з організації та координації досліджень з історико-економічної проблематики. З 1962 р. активно працює Міжнародна асоціація економічної історії. У Римі з 1972 p. видається загальноєвропейський журнал "The Journal of European economic history". Друкуються документи епохи середньовіччя та Нового часу, монографії із загальних питань історії економіки, її окремих сфер, галузей, інститутів тощо.

# data[].attributes.headline
Напрям "історичн

# data[].attributes.body
Напрям "історична економіка" виник у 70-х роках XX ст. як синтез нової економічної історії й аналізу довготермінових тенденцій економічного розвитку. Він охоплює широке коло історико-економічних проблем, серед яких домінують проблеми економічного зростання, а саме: роль в економічному розвитку науково-технічного прогресу та технологічних революцій, фінансової системи, трудових відносин і ринку робочої сили, держави. Найвідоміші представники цього напряму - Ф. Бродель, В. Ростоу, М. Фрідмен.

# data[].attributes.headline
М. Туган-Барановський

# data[].attributes.subject
М. Туган-Барановський

# data[].attributes.headline
У межах економіч

# data[].attributes.body
У межах економічної історії наприкінці XIX - на початку XX ст. сформувалася школа аналізу економічної динаміки, що вивчала довготермінові тенденції розвитку економіки й економічного зростання. Представниками цієї школи були М. Туган-Барановський, М. Кондратьєв, Е. Варга, С. Джевонс, А. Афтальон, Й. Шумпетер. У 1917 р. у США було створено Національне бюро економічних досліджень, що займалося проблемами аналізу економічного циклу, у тому числі кількісного аналізу економічного розвитку.

Школа "аналів" сформувалася у Франції в першій половині XX ст. Найвидатніші представники цієї школи: M. Блок, Л. Февр, Ф. Бродель, Л. Каміль. Вони акцентували увагу на вивченні чинників економічного розвитку (клімату, географії, демографічної ситуації), шляхів сполучення, торгівлі тощо. Видавали журнал "Анали: економіка, суспільство, цивілізація".

Школу "нової економічної історії", або кліометрій (50-60-ті роки XX ст.), представляють переважно американські вчені А. Конрад, Дж. Мейєр, С. Енгерман, Р. Фогель, Д. Норт. Вони широко використовували статистичні методи дослідження за допомогою ЕОМ, моделювання, аналогії й альтернативи для пояснення минулого, економічну теорію для вивчення економічної історії.

# data[].attributes.headline
Зародження і ста

# data[].attributes.body
Зародження і становлення спеціальних історико-економічних досліджень відбулось протягом XVI - першої половини XIX ст. З'являються галузеві історико-економічні праці. В 1514 р. у Франції було видруковано "Трактат про асе"1 Г. Бюде, у 1546 р. - Г. Агріхоли "Про родовища і рудники в старі та нові часи", на початку XVII ст. - І. Лафема "Історія торгівлі Франції", І. Верденгагена "Трактат про ганзейські республіки". Питання з історії економіки та господарського побуту розробляли представники концепції меркантилізму, англійської та французької шкіл класичної політичної економії, школи фізіократів. Автори використовували історико-економічні факти, їх порівняльний історико-економічний аналіз з метою узагальнення господарського досвіду, як підґрунтя теоретичних висновків.

# data[].attributes.headline
У процесі розвит

# data[].attributes.body
У процесі розвитку історія економіки змінила кілька назв: "Економічна історія", "Історія світової економіки", "Історія господарського побуту", "Історія народного господарства", "Історія економіки".

Початковий етап еволюції історико-економічних знань сучасна економічна наука окреслює працями видатних філософів, істориків та політичних діячів Стародавньої Греції (Ксенофонта, Платона, Арістотеля) та Стародавнього Риму (Варрона, Вітрувія, Плінія Старшого), їх твори охоплювали історико-економічні фрагменти, використані з метою узагальнення та аналізу господарського досвіду.

# data[].attributes.headline
Предмет історії економічних вчень та його місце в системі наукових знань

# data[].attributes.subject
Предмет історії економічних вчень та його місце в системі наукових знань

# data[].attributes.body
Економіка завжди була і є найважливішою сферою життєдіяльності людей. Нею охоплені усі, без винятку, сторони життя, що безпосередньо пов'язані із задоволенням фізіологічних та духовних потреб людини. Економічні процеси, що відбувалися на різних етапах завжди цікавили людей, вивчалися ними. Історія економічної думки, підпорядкована законам еволюційно-поступального розвитку та передбачає ґрунтовне знання її історії, основних етапів формування та розвитку.
Вперше, уявлення про економіку мали місце ще в первіснообщинну добу, по мірі становлення світу, еволюційно відбувалося вдосконалення людських якостей, майстерності, знарядь праці і зрештою поглядів на економічні процеси. Скажімо, при переході від примітивних знарядь праці до кам'яних, залізних, або від неоліту до палеоліту, відбувалася генеза людини в "gomosapiens" або людину розумну, що врешті решт, на сучасному етапі визначається опосередкованими економічними відносинами між людьми, які склалися з приводу виробництва, розподілу, обміну і споживання життєвих благ, що роблять цілісним таку науку як економічну теорію, яка в свою чергу, поглиблює знання з мікро та макроекономіки, функціональних та галузевих економічних дисциплін.Історія економічних вчень є самостійною економічною дисципліною. На перший погляд, визначення предмету історії економічної науки сягає хронологічного опису, який включає розгляд найбільш правильних економічних світоглядів. Проте, на протязі сторіч періодично змінювалося поняття предмету історії економічних вчень, що впливало на розуміння економічної науки загалом та потребувало її спростувань. В XVIII – першій половині ХІХ століття предметом економічної науки було вивчення “природи і причини багатства народів” (А. Сміт). В останній третині ХІХ ст. економічна теорія визначалася як наука про людську поведінку, визнаючи конкретну ціль (наприклад, отримання максимального прибутку) при використанні обмежених ресурсів. Згодом відбувся розподіл економічної теорії на мікроекономіку, яка вивчала умови та способи поведінки “в цілому”