# data[].attributes.body
ISOGLOSSES són les fronteres entre dialectes, establertes a partir d'algun tret lingüístic, per exemple, la pronúncia o no de la -r final dels infintius entre el valencià (que sí que la pronuncia) i el nord-occidental (que no la pronuncia).

# data[].attributes.body
LA RECULADA DELS DIALECTES
Els darrers anys s' està produint una reculada de les formes dialectals per culpa de diversos factors:

Prejudicis.

Incidència de l'estàndard en l'ensenyament (que no recull els dialectes)

Incidència de l'estàndard en els mitjans de comunicació (que recullen molt poc els dialectes i només en programes d'àmbit comarcal)

Alguns dialectes estan en extinció per desaparició física dels seus parlants (rossellonès, alguerès).

Altres dialectes han entrat en un procés de debat polític, que fins i tot qüestiona la seva pertinença al domini ling. del català. Aquest és el cas del valencià.

# data[].attributes.body
Els textos de la literatura popular, sobretot orals (cançons, acudits, converses) , adequadament recollits, són una bona mostra dels dialectes.
Antònia Font (balear)

# data[].attributes.body
CONTRA LES LLENGÜES I ELS DIALECTES

Els prejudicis lingüístics són  ideològics i pretenen desprestigiar una llengua, sobre tot en situacions de minoria. De vegades s'expressen idees pejoratives en relació a alguns dialectes , i hi ha gent que es pensa que sap "on es parla el millor català". Però tots són una part essencial del patrimoni cultural heretat dels avantpassats i mereixen el mateix respecte.

# data[].attributes.body
El català ocupa el lloc 21 (de 56) entre les llengües més parlades d'Europa, per davant d'altres llengües com el basc, l'eslovac, el danès, el noruec, etc.

# data[].attributes.body
DOMINI LINGÜÍSTIC és el conjunt de territoris on es parla una mateixa llengua. El català és parlat, actualment, per uns deu milions de persones, repartides entre Espanya, França, Itàlia i Andorra. Per les zones limítrofes, el català té contacte amb l'occità, el francès, l'aranès, el castellà, l'aragonès , el sard i l'italià.

# data[].attributes.body
Un DIALECTE és una varietat geogràfica d'una llengua, és a dir, la modalitat que pren la llengua en un territori determinat . Entre si, els dialectes presenten diferències que no dificulten la comunicació entre els seus parlant

# data[].attributes.body
LA DIVERSITAT  FA GRAN UNA LLENGUA.
EN UN MÓN TANT INTERCONNECTAT, ON TOTHOM ES POT COMUNICAR AMB TOTHOM, TANT A NIVELL ESCRIT COM ORAL, VOLER POSAR LÍMITS A UNA LLENGUA ÉS COM VOLER TANCAR EL CEL. LES DIVERSES VARIETATS DEL CATALÀ LA FAN MÉS RICA. NO SERIA EL MATEIX SI ES VOLGUÉS IMPOSAR EL CATALÀ ESTANDARD A NIVELL ORAL. TÉ SENTIT QUE A L'HORA D'ESCRIURE'L SE SEGUEIXIN UNES NORMES COMUNES. PERÒ S'HA DE RESPECTAR LA DIVERSITAT.
ANAR PELS DIFERENTS TERRITORIS DE PARLA CATALANA FA QUE TE N'ADONIS D'AQUESTA RIQUESA. POT SOBTAR-TE SENTIR SONS I PARAULES QUE NO HI ESTÀS ACOSTUMAT, PERÒ PRECISAMENT PER AIXÒ LA FAN GRAN. SERIA IMPENSABLE QUE DIVERSOS  PARLANTS RENUCIESSIN A LA SEVA PRÒPIA MODALITAT.
EL CATALÀ, COM A LLENGUA MINORITÀRIA DINS L'ESTAT, NECESSITA PROTECCIÓ. I LA PROTECCIÓ HA DE COMENÇAR PER DINS, RESPECTANT LES VARIANTS QUE L'ENRIQUIXEN I A LA VEGADA L'UNEIXEN AMB ELS DIVERSOS TERRITORIS ON HI ESTÀ EN CONTACTE.
EL POEMA DE SALVADOR ESPRIU QUE CANTA LA MARINA ROSSELL, FA UNA CRIDA AL CATALÀ DEL ROSSELLÓ I AL DE L'ALGUER, QUE PER PROXIMITAT AMB FRANÇA I ITÀLIA, S'ALLUNYEN.
TAL I COM LA DISTÀNCIA, EL PAS DEL TEMPS, LES INFLUÈNCIES... HA FET EL CATALÀ MOLT DIVERS, AMB DIALECTES I SUBDIALECTES, AQUESTS MATEIXOS FACTORS L'HA FET SER EL QUE ÉS. UNA LLENGUA VIVA, AMB TOTA LA DIVERSITAT, PERÒ ON TOTHOM S'HI SENT DINS.
EL MÓN ÉS UNA TORRE DE BABEL, AMB EL CATALÀ A DINS, PERÒ AMB RESPECTE TOTHOM HI CAP.

# data[].attributes.body
ROSSELLONÈS: algunes característiques.
- només hi ha vocals tòniques, sense obertes ni tancades.
-totes les paraules esdrúixoles passen a ser planes,
- en oracions negatives, desapareix l'adverbi no i només s'usa pas ( el dinar és pas fet).
CATALÀ CENTRAL: bàsicament coincieix amb el català estàndard, ,perquè és el lloc on ha rebut més immigració de totes les zones lingüístiques.
- té set vocals tòniques i tres àtones,
- normalment la t dels grups finals -nt, -lt, -rt no es pronuncien al (alt), for(fort)
- incoatius - eix   (apareix, condueix... )
- té paraules d'altre dialectes i força interferències del castellà.
- barceloní: obertura de la neutre, que passa a [a]
- tarragoní:  pronúncia labiodental de la consonant v
- salat : fa ús de l'article es/sa/ses. En retrocés.
- xipella: converteix e àtones de sil·labes finals en i  quinzi gallinis (quinze galllines)
BALEAR:  la vocal neutre [a/e]es pot trobar en posició tònica, s'usa l'article salat, es fa servir l'article personal en/na en tots els casos, ....
ALGUERÈS: es distingeix la v de la b, els digrafs ll i ny finals passen a ser l i n, ...
LA VALL D'ARAN: ARANÈS.
És una modalitat dialectas de l'occità, no del català, però ha rebut influències d'aquesta última perquè pertany a Catalunya. El parlen un 80% de la població. Al 1985, per tal de vetllar per aquesta modalitat, es va crear el Centre de Normalització lingüística de la Vall d'Aran.
Té uns trets fonètics que divergeixen sovint del català estandard.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'Alguer és l'únic indret d'Itàlia on sentirem parlar un dialecte del català, l'alguerès. Tot i que aquesta llengua està pràcticament en desús i només es parla en àmbits estrictament familiars, des de fa pocs anys l'Ajuntament de l'Alguer està portant a terme activitas per a què el català s'estengui a tots els àmbits socials. Una d'aquestes iniciatives és l'acord que acaba de signar el consistori d'aquest petit municipi de la illa de Sardenya amb la Generalitat de Catalunya, segons el qual el proper curs s'obrirà a l'Alguer la primera escola que ensenyarà l'alguerès als més petits. El conveni signat entre la consellera d' Educació de la Generalitat, Marta Cid, i l'alcalde de L'Alguer, Marco Tedde, permetrà obrir el proper curs l'escola La Costura, que tindrà com a primera llengua l'alguerès, a més a més de l'italià i l'an, que s'ensenyaran com a segona i tercera llengua. El dialecte català s'introduirà des del curs més baix de tots, P3, i s'anirà estenent de mica en mica a la resta de nivells educatius.

Amb aquesta iniciativa es pretèn passar de l'ensenyament del català a l'Alguer a l'aprenentatge en alguerès, segons ha explicat l'alcalde del municipi, Marco Tedde, fomentant així el coneixement del català. En aquesta tasca, l'ajuntament alguerès comptarà amb tot el suport de la Generalitat de Catalunya pel que fa a distribució del material pedagògic i assessorament.

L'Alguerès és un dialecte del català que es parla només a L'Alguer, un petit municipi de Sardenya on el dialecte italià més comú a la illa, el sard, no ha arrelat. Al seu lloc, es parla l'alguerès, tot i que el seu ús és molt minoritari. Dels 43.000 habitants, només el 10 per cent té l'alguerès com a llengua habitual i al voltant del 40 per cent l'entèn i el fa servir esporàdicament. Tot i que el nom dels carrers es poden llegir en italià i en català, als comerços la llengua utilitzada és l'italià.

Fins ara, el 80 per cent dels centres escolars impartien una hora a la setmana d'alguerès com a matèria no avaluable, gràcies al projecte Palomba, creat l'any 1999 per l'Ajuntament de L'Alguer, Òmnius Cultural i el Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya. Ara s'ha donat un pas endavant i, per primer cop, l'alguerès serà la primera llengua d'aprenentatge en una escola. Un altre element que els veïns de L'Alguer creuen que ajudarà a recuperar l'ús del català és el nou vol de baix cost que uneix Barcelona amb aquest petit municipi italià, ja que portarà més visitants catalans a l'illa i ajudarà als seus habitants a familiaritzar-se més amb el català.

La nostra llengua va arribar fins a Itàlia amb la conquesta de L'Alguer per part del rei català Pere III (any 1354)). Aleshores el català es va convertir en la llengua de la població urbana, de l'administració i de les classes socials privilegiades, mentre les poblacions rurals continuaven parlant el sard. Segles més tard, quan l'illa de Sardenya va entrar a format part del Regne d'Itàlia, l'ús del català va anar minvant fins que al segle XX es va generalitzar l'ensenyament de l'italià a totes les escoles i l'alguerès va anar perdent cada cop més pes fins quedar rel·legat a l'àmbit familiar.

# data[].attributes.attachment_link.description
L'Alguer és l'únic indret d'Itàlia on sentirem parlar un dialecte del català, l'alguerès. Tot i que aquesta llengua està pràcticament en desús i només es parla en àmbits estrictament familiars, des de fa pocs anys l'Ajuntament de l'Alguer està portant a terme activitas per a què el català s'estengui a tots els àmbits socials.

# data[].attributes.body
EL CATALÀ ORIENTAL
Es divideix amb:
Rossellonès o septentrional.
Centra l: septentrional de transició, salat, barceloní, tarragoní, xipella,
Balear: mallorquí, menorquí, eivissenc,
Alguerès
El tret que més destaca de les varietats orientals respecte de les occidentals és el  pas,  en posició àtona, de les vocals a i e a la vocal neutre, i la de les vocals o i u  a la [u].
TRETS FONÈTICS: gua/qua tònics canvien a gó, kó (guaita/goita).
ieisme en algunes zones
LÈXIQUES: major part mots són d'origen llatí.
- el balear conserva força arabismes i arcaismes (per estar aïllada).
- el rossellonès té gal·licismes, pel contacte amb el francès.
- el menorquí conserva anglicismes,
- l'alguerès, ,per la proximitat a Itàlia, té italianismes,
- el català central ha incorporat castellanismes per raons històriques i la immigració.

# data[].attributes.body
EL VALENCIÀ: característiques més destacables.
- es perd la d intervocàlica en sufixos -ada, -ador: animá (animada), ballaór (ballador)
- pronúncia de l'última consonant dels grups -nt, -nd, -lt, -nc: dolent, alt, blank
- generalment no s'emmudeix la  r de final de paraula: carter, mirar, ...
- en molts llocs e distingeix la v (labiodental) de la (bilabial),
-els noms de persona no duen l'article personal: he parlat amb Anna,
- possessius: meu/meua, teu/teua ... on/ma, ton/ta ...
- demostratius: este, eixa ...
- la preposició amb passa a en: ve en nosaltres,ç
- lèxic: creïlla ( patata), eixir (sortir), poqueta nit (vespre), escurar (rentar plats), ...

# data[].attributes.body
CATALÀ NORD-OCCIDENTAL. Algunes característiques són:
VOCALISME: La e àtona inicial s'obre en [a]. La o àtona inicial passa a au: ocell /aucell.
MORFOSINTAXI: s'utilitza l'article masculí arcaic lo/los: lo llibre, los animals.
LÈXIC PROPI: padrí (avi), canella (aixeta), maçana (poma) ...
Lleidatà: cal que tu caminos (que tu caminis).
Tortosí: a mig camí entre el català i el valencià: vore (veure), xic (noi), eixa paret                              (aquesta paret).
Pallarès : aguest/aguestes    (aquest/aquestes)
Ribagorçà: molla (gens), enta/enta (cap a ), ací/astí allí ( aquí, allà).

# data[].attributes.body
EL CATALÀ OCCIDENTAL.
Es divideix amb:
Nord-occidental: lleidatà, tortosí, pallarès i ribagorçà.
Valencià: septentrional, apitxat, meridional.

El tret fonètic més destacable del català occidental és el fet que en  posició àtona, les vocals a/e i o/u es mantenen diferenciades. En el català occidental no existeix la vocal neutre.
DIVERSITATS LÈXIQUES: la major part del lèxic és d'origen llatí.
- el pallarès conserva molts mots d'origen iberobasc, sobretot en la toponímia.
- el valencià té molts arabismes.
Malgrat que a la Franja de Ponent no és oficial, el català està força viu. A Andorra és llengua oficial. A València es parla molt més a les zones rurals i comarques del nord.

# data[].attributes.body
EL CATALÀ TÉ DUES GRANS ÀREES DIALECTALS: CATALÀ ORIENTAL I CATALÀ OCCIDENTAL.
El català és una llengua romànica formada a partir del llatí vulgar que parlaven els soldats de l'Imperi romà que es van establir a la zona nord-oriental de la península Ibèrica. El català actual ha anat evolucionant des de Salses -al nord- fins a Guadamar -al sud-, i des de Fraga -a l'oest- fins a l'Alguer -a l'est-.

# data[].attributes.body
LA DIVISIÓ DIALECTAL DEL CATALÀ

# data[].attributes.body
VARIETATS GEOGRÀFIQUES o DIATÒPIQUES: són els dialectes que utilitzen els parlants segons el TERRITORI d'on procedeixen.
FACTORS QUE ORIGINEN DIALECTES.
- Geogràfics (distàncies), històricss (influència de llengües desaparegudes, migracions), socials (pressions i polítiques de llengües sobre les llengües minoritàries).

# data[].attributes.body
VARIETATATS SOCIALS o DIASTRÀTIQUES: són varietats específiques de determinats col·lectiius que adopten canvis fonètics, morfològics o lèxics. Fan un parlar característic del grup, barri o classe social.
A les ciutats hi ha és tendència a ssimilar canvis. Els territoris menys poblats, més disseminats o aïllats no en fan tants.
Els mitjans de comunicació, però, tenen tendència a anivellar perquè usen una parla més neutre, més estàndard

# data[].attributes.body
VARIETATS HISTÒRIQUES o DIACRÒNIQUES: diferents formes que pren una llengua amb el pas del temps. Des del català dels orígens fins a l'actual. Més de 1000 anys.
VARIETATS GENERACIONALS: entre els individus de diferents generacions que conviuen en una època apareixen canvis en expressions o paraules en funció de l'evolució de la societat.

# data[].attributes.body
Característiques dels usuaris.
Varietats :
històriques,
generacionals,
geogràfiques,
socials.
Situació de comunicació:
Culte, científic, familiar i vulgar.

# data[].attributes.headline
L'ESTANDARD DEL CATALÀ és un model: COMPOSITIU: té en compte les diferents variants dialectals de la llengua arreu del seu domini lingüístic.

# data[].attributes.subject
L'ESTANDARD DEL CATALÀ és un model: COMPOSITIU: té en compte les diferents variants dialectals de la llengua arreu del seu domini lingüístic.

# data[].attributes.headline
LLENGUA ESTÀNDAR d'una llengua és la variant supradialectal i normativitzada que és coneguda per la MAJORIA DE PARLANTS d'aquesta llengua.

# data[].attributes.subject
LLENGUA ESTÀNDAR d'una llengua és la variant supradialectal i normativitzada que és coneguda per la MAJORIA DE PARLANTS d'aquesta llengua.

# data[].attributes.headline
Hi ha un nombre molt gran de VARIETATS LINGÜÍSTIQUES d'una mateixa llengua. Més gran del que apreciem.

# data[].attributes.subject
Hi ha un nombre molt gran de VARIETATS LINGÜÍSTIQUES d'una mateixa llengua. Més gran del que apreciem.