# data[].attributes.body
Les primeres organitzacions obreres a l'Espanya del segle XIX

http://blogs.sapiens.cat/socialsenxarxa/2011/01/08/les-primeres-organitzacions-obreres-a-l%E2%80%99espanya-del-segle-xix/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La primitiva legislació liberal no contemplava cap tipus de normativa que regulés les relacions laborals i prohibia de manera explícita l'associació obrera perquè es considerava contrària a la llibertat de contractació. Davant d'aquesta situació, les primeres manifestacions de protesta contra el nou sistema industrial van prendre un caràcter violent, clandestí i espontani. Així, a Espanya, la destrucció de màquines i fàbriques per part de diversos col·lectius obrers ja va iniciar-se en la dècada de 1820, fet que mostrava el rebuig als nous invents incorporats a les màquines i que limitaven cada cop més els llocs de treball.

El ludisme era la primera expressió de rebel·lia obrera contra la introducció d'unes màquines a les quals s'atribuïa la responsabilitat de la pèrdua de llocs de treball i de la minva dels jornals. Així, el 1821, els treballadors de la indústria artesana de les localitats de la rodalia d'Alcoi van assaltar la ciutat i van cremar els tallers mecànics. L'incident ludista més rellevant, però, va ser l'incendi, l'agost de 1835, de la fàbrica Bonaplata a la ciutat de Barcelona, el primer vapor que havia funcionat a Espanya.

Ben aviat, els treballadors catalans s'adonarien que l'origen dels seus problemes no eren les màquines, sinó les duríssimes condicions de treball que imposaven el propietaris, i l'eix de la protesta obrera va passar a centrar-se en les millores laborals i la defensa del dret d'associació. Així, el sindicalisme obrer a Espanya va néixer entre els treballadors de la indústria tèxtil catalana. Des de 1838 diverses comissions d'obrers barcelonins van reclamar reiteradament al capità general de la província, i sense resposta, l'autorització per associar-se. D'aquesta manera, a partir de 1839, es permetria l'existència d'associacions d'ajuda i socors de caràcter mutualista. Sorgia així un primer associacionisme obrer i es creaven les primeres associacions de socors mutus, a les quals els obrers lliuraven una petita quota per assegurar-se una ajuda en cas d'atur o de malaltia, i l'assistència dels seus familiars en cas de mort.

Cap a la dècada de 1840, a Catalunya, la decisió dels fabricants tèxtils d'augmentar la mida de les peces fabricades sense modificar la remuneració dels treballadors va comportar l'inici de les protestes obreres, perquè, de fet, s'estaven retallant els salaris. Per coordinar les accions de protesta i negociar amb els patrons es van elegir comissions de representants. D'aquest moviment de protesta van néixer, el 1840, la Societat de Teixidors (encarregada de les reivindicacions laborals) i l'Associació Mútua de Teixidors de Barcelona (amb un caràcter de societat mutualista).

Aquests primers sindicats eren federacions d'oficis i, a semblança dels que havien articulat els teixidors, van anar creant-se per a d'altres sectors (filadors, blanquejadors, impressors, etc.). Els treballadors pagaven una quota, que no només es dedicava a qüestions de protecció social sinó que també anava destinada a mantenir una caixa de resistència per a pagar el jornal en cas de vaga. D'aquesta manera, entre 1840 i 1868, l'obrerisme desenvoluparia les seves primeres activitats pròpiament sindicals. Eren una combinació de sindicats i d'associacions de socors mutu amb uns afiliats que, habitualment simpatitzaven amb els corrents polítics republicanistes, i propugnaven el cooperativisme com a alternativa a la iniciativa provada i l'explotació patronal.

La vaga va ser el principal instrument que els obrers van utilitzar per a forçar negociacions amb la patronal. Així, entre els anys 1840 i 1843, durant l'etapa progressista de la regència d'Espartero, els moviments vaguistes van ser força nombrosos. Tanmateix, els patrons catalans no van veure mai amb bons ulls el fet que els obrers poguessin associar-se i molt menys les seves activitats en defensa dels drets dels treballadors i van pressionar els diferents governs perquè les prohibissin, cosa que van aconseguir durant la dècada moderada (1844-1854).

Durant el Bienni Progressista (1854-1856) va obrir-se un període de permissivitat amb les associacions dels treballadors i el moviment obrer va conèixer una onada d'efervescència i radicalització, estimulat per la crisi econòmica i l'encariment dels aliments. Així, el primer conflicte important va esclatar a Catalunya amb la vaga contra les selfactines del 1854, una reacció violenta, amb crema de fàbriques i màquines, contra la introducció d'aquestes noves màquines de filar que consideraven que prenien llocs de treball als obrers. La repressió de la vaga va ser extraordinàriament dura i va generar un moviment de solidaritat a totes les empreses tèxtils que va atemorir les autoritats i va forçar els patrons a augmentar els salaris.

L'auge del moviment reivindicatiu després d'apuntar-se aquesta victòria va indignar els patrons que van reclamar al govern l'aplicació de mesures repressives contra el moviment obrer. Així, el govern va prohibir les associacions obreres, va declarar l'estat de setge i va executar Josep Barceló, un important líder obrer del període. A més, els patrons, per la seva banda, van suspendre els convenis col·lectius signats després de la vaga de les selfactines i van imposar l'acomiadament lliure dels obrers.

En aquest context, el 1855, va declarar-se a la ciutat de Barcelona la que és considerada com la primera vaga general de l'Estat espanyol, en la qual els obrers van exigir el reconeixement del dret d'associació, la limitació de la jornada laboral amb un horari fix, la creació de jurats mixtes per a solucionar els conflictes laborals i el dret a ingressar en la Milícia Nacional, de la qual estaven exclosos. Les propostes obreres no van ser acceptades i el conflicte només finalitzaria amb la intervenció de l'exèrcit.

El retorn dels moderats al poder suposaria la prohibició de totes les associacions obreres mitjançant un decret de l'any 1857. Tot i el desengany del Bienni Progressista, estem davant d'un obrerisme que encara confiava en el progressisme polític com a força que podia solucionar els seus problemes. Així, durant anys va existir una certa simbiosi entre les lluites obreres i el moviment radical de renovació política i el cooperativisme va mantenir-se com a model d'organització obrera hegemònic a Espanya fins els anys del Sexenni Democràtic.

Etiquetes: Catalunya contemporània, Espanya Contemporània, Història d'Espanya, Història de Catalunya, Història del Món Contemporani, Moviment Obrer, Moviments Socials, Segle XIX

# data[].attributes.attachment_link.title
Les primeres organitzacions obreres a l'Espanya del segle XIX

# data[].attributes.attachment_link.description
La primitiva legislació liberal no contemplava cap tipus de normativa que regulés les relacions laborals i prohibia de manera explícita l'associació obrera perquè es considerava contrària a la llibertat de contractació. Davant d'aquesta situació, les primeres manifestacions de protesta contra el nou sistema industrial van prendre un caràcter violent, clandestí i espontani.

# data[].attributes.headline
Irene i Edgar / ELS INICIS DEL MOVIMENT OBRER

# data[].attributes.subject
Irene i Edgar / ELS INICIS DEL MOVIMENT OBRER

# data[].attributes.attachment_link.title
Historia de España: El movimiento obrero

# data[].attributes.body
Orígens del moviment obrer a Catalunya

# data[].attributes.attachment_link.title
Els orígens del moviment obrer a Catalunya.

# data[].attributes.attachment_link.description
Breu muntatge amb text (so), música i imatges, sobre els inicis del moviment obrer a Catalunya. El text pertany al llibre de Josep Termes "Històries de la Catalunya treballadora", la música és una peça coral de Josep Anselm Clavé i les imatges són extretes de la xarxa (i són de Catalunya i d'arreu).

# data[].attributes.attachment_link.description
Clip de video editado de la obra: Weber Eugen (1989), "La Era de los Estados Nación", en: La Tradición Occidental, UCLA/WGBH Education Foundation y el Museo Metropolitano de Nueva York; describe las condiciones de vida y trabajo con el desarrollo industrial, que lentamente se transformaron para mediados del siglo XIX,

# data[].attributes.body
La casa burguesa i la burguesia

# data[].attributes.headline
Irene i Andrea / Els nous pensadors socials 

# data[].attributes.subject
Irene i Andrea / Els nous pensadors socials 

# data[].attributes.body
Una sèrie de pensadors van analitzar críticament el capitalisme,:

El socialisme utòpic (Fourier o Owen): Confiava que l'acció dels individus portaria al naixement d'un nou sistema econòmic basat en la igualtat social i per tant, lliure explotació.

El socialisme científic (Karl Marx i Engel): Pronosticava que una revolució obrera destruiria el sistema capitalista. Per mitjà de la revolució els treballadors accedirien al poder i abolirien la propietat privada, que passaria a mans de l'Estat proletari. El pensament marxista va exercir una gran inflùencia en els partits.

L'anarquisme (Bakunin, o Proudhon): no aspirava  a substituir l'estat burgès per un de proletari, simplement propugnava la desaparició de qualsevol tipus d'autoritat i de propietat, i l'establiment de relacions social d'igualtat i cooperació entre les persones.

Socialisme científic (marxisme)

# data[].attributes.headline
Andrea i Edgar/ Condicions del proletariat

# data[].attributes.subject
Andrea i Edgar/ Condicions del proletariat

# data[].attributes.body
Era la classe treballadora, que sense cap mena de propietat no tenia altre mode de subsistència que treballar a les fábriques i les mines a canvi d'un salari escàs. La vida del proletariat començava en la infantesa, ja que, com que els sous eren molt baixos, l'única manera de garantir la supervivència de la familia consistia que tots els membres, inclosos els nens i les dones treballessin.

# data[].attributes.headline
Andrea i Edgar / Condicions de la burgesia

# data[].attributes.subject
Andrea i Edgar / Condicions de la burgesia

# data[].attributes.body
Va ser el grup preponderant de la nova societat. Els burgesos eren els propietaris de les fàbriques i dels mitjans de producció. Segons el grau de riquesa, hi havia alta burgesia, burgesia mitjana, i petita burgesia. La burgesia era el model social de l'home, que, gràcies a l'esforç i el talent, ascendia d'uns orígens humils.

# data[].attributes.body
Anarquisme

# data[].attributes.body
Socialisme utòpic

# data[].attributes.body
Màquina de vapor (James Watt)

# data[].attributes.body
On van néixer?

Van néixer a Gran Bretanya al 1825 amb el nom de trade unions amb aquesta intenció reivindicativa.

Què eren?

Eren reunions o associacions voluntaris dels obrers que reivindicaven els drets polítics dels treballadors i defensaven els seus interessos laborals.

Principal mesura de pressió sindical:

La vaga va esdevenir la principal mesura de pressió sindical contra els patrons. Per contra, els burgesos recorrien als acomiadaments (tancaments de les fàbriques, que deixaven als obrers sense feina).

Què era el decret de les fàbriques?

Quan la lluita obrera va obtenir algunes victòries, es va aprovar el decret de fàbriques, que reduïa a deu hores el treball de dones i nens menors de 18 anys i prohibia que els menors de 9 anys treballesin.

Què és un sindicat?

# data[].attributes.body
Va néixer una societat de classes formada per dos grans grups: burgesia i proletariat. Va desaparèixer la societat estamental: els grups de la societat de classes no eren tancats, existia un moviment social constant.

# data[].attributes.headline
Edgar i  Andrea / Revolució dels transports i les comunicacions

# data[].attributes.subject
Edgar i  Andrea / Revolució dels transports i les comunicacions

# data[].attributes.body
Trens: es va inventar la màquina de vapor i la locomotora gràcies a George Stephenson que va facilitar els desplaçaments de mercaderies i passatgers i va significar una revolució dels transports, ja que va permetre:

Escurçar la durada dels trajectes.

I ncrementar la comoditat dels viatges.

A baratir el trasllat de mercaderies.

A rrossegar vagons molt més grans damunt de vies de rails i transportar mercaderies pesades.

M oure les vagonetes que portaven carbó de les mines fins als ports.

Vaixells: la màquina de vapor també es va aplicar als transports fluvilas i marítims i es van crear els vaixells de vapor que van suposar un gran avenç perquè:

Eren molt més resistents (de ferro).

No depenien de les condicions meteorològiques per propulsar-se.

Travessaven l'Atlàntic en només 2 setmanes.

Afavorien els intercanvis comercials: economies de mercat (lliurecanvisme i proteccionisme)

Es va incrementar el transport de persones.

Comunicacions: es va desenvolupar un sistema postal a l'abast de tothom i es va inventar el telègraf escrit (Samuel Mor.

# data[].attributes.headline
Andrea i Edgar / Les organitzacions obreres 

# data[].attributes.subject
Andrea i Edgar / Les organitzacions obreres 

# data[].attributes.body
Impacte negatiu en els treballadors: l'impacte de la industrialització va ser molt negatiu per a les classes humils. Molts camperols van haver d'abandonar les terres.

Els sous de les noves feines industrials eren baixos

Els sous no donaven per cobrir les despeses bàsiques (alimentació i habitatge)

Ludisme: la primera reacció dels obrers va ser oposar-se a les màquines, a les quals consideraven responsbles de l'atur i dsels salaris. El ludisme era el moviment obrer que destrossava les màquines i amenaçava els empresaris.

Consciència de classe: els obrers de seguida van adquirir consciència de classe, és a dir, s'adonaven que tots els treballadors compartien una realitat i uns interessos comuns i que, per tal de millorar la seva situació social, calia que lluitessin contra la burgesia que controlava el poder polític. Van començar a reivindicar:

Salaris més alts.

Condicions laborables més humanes

Limitació del treball infantil

Drets polítics per als treballadors.

Què és el ludisme?

# data[].attributes.attachment_link.title
¿Qué es el ludismo? | Xavier Sala-i-Martin

# data[].attributes.body
Característiques:

Iniciativa privada: L'activitat economica està en mans de la iniciativa privada, i l'estat no hi intervé: elsmitjans de producció són propietat de la burgesia capitalista.

Recerca del benefici: L'interès personal (recerca del benefici) és el motor de l'economia: els empresaris competeixen per produir més barat, vendre més i obtenir més guanys.

Llei de l'oferta i la demanda: els preus són regulats per la llei d'oferta i la demanda: si hi ha molta producció, els preus baixen, si la demanda supera l'oferta, els preus pugen i la producció s'estimula

# data[].attributes.attachment_link.title
¿Que es el Capitalismo? Tipos de Sistemas Capitalistas y sus Criticas

# data[].attributes.attachment_link.description
Capitalismo, ¿que es?, Origen, Adam Smith Caracteristicas, Factores, Revolucion Industrial, Que es una empresa Capitalista?, Criticas al Capitalismo, Ecologista, imperialista, marxista.l

# data[].attributes.body
La metal·lúrgia:  Es dedicava a fabricar elements de metall. La substitució al començament del segle XVIII  del carbó vegetal pel carbó de coc, amb molta capacitat calorífica, va permetre obtenir ferro en grans quantitats. A mb aquests materials s'elaboraven armes, eines agrícoles, màquines industrials, etc.

L'explotació minera: Va proporcionar carbó a la indústria metal·lúrgica, ja que per produir ferro es necessitava molt carbó.

La indústria química: Aconseguí obtenir per procediments artificials substàncies diverses, com ara àcid sulfúric.

# data[].attributes.body
Que va suposar?

La revolució industrial va modificar profundament les tècniques artesanals tradicionals. Els progressos tècnics permeteren:

Augmentar la productivitat

Disminuir els costos de producció

Vendre, per tant, les mercaderies a un preu més baix.

Quina va ser la primera en modernitzar-se?

La manufactura tèxtil cotonera va ser la primera a modernitzar-se.

L'influència de la màquina de vapor:

L'invent clau va ser la màquina de vapor (James Watt). En ser aplicada al funcionament dels telers, la màquina de vapor suposà un canvi crucial, ja que transformava en moviment la força expansiva del vapor d'aigua. Va subsituir el treball dels homes i va accelerar el procès de producció ja que podia treballar a un ritme continu sense descansar.

En què consistia el sistema fabril?

El sistema fabril consistia en la concentració dels treballadors i les màquines en grans edificis industrials, les fabriques, on tenia lloc la divisió del treball: cada obrer s'encarregava d'una part del procés de producció.

Primera fàbrica tèxtil: es va crear el 1806 a Manchester.

# data[].attributes.headline
Edgar i  Irene, / EL NAIXEMENT DE LA INDÚSTRIA

# data[].attributes.subject
Edgar i  Irene, / EL NAIXEMENT DE LA INDÚSTRIA

# data[].attributes.body
Quins són els inicis de la indústria?

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Desarrollo de la Primera Revolución Industrial

# data[].attributes.attachment_link.title
Orígenes de la 1ra. Revolución Industrial

# data[].attributes.attachment_link.description
Los inicios de la 1ra. Revolución Industrial, sus raices y aportes. Desde los cambios en la agricultura para sustentar el crecimiento de la población, hasta los cambios en el sector textil y concluir con la Máquina de Vapor.

# data[].attributes.body
La producció d'aliments es va unir a l'avenç de la higiene i la medicina, i gràcies a això, va afavorir el creixement demogràfic.

Els camperols es van veure privats de les terres comunals, pels encerclaments, i de la feina, per la mecanització i es va produir l'èxode rural: molts van emigrar a les ciutats, on la industria demanava mà d'obra barata i poc qualificada.

# data[].attributes.attachment_link.title
La revolución industrial: la revolución demográfica

# data[].attributes.body
La Revolució Industrial en 4 minuts !!

# data[].attributes.attachment_link.title
La 1a. revolucion industrial en 4 minutos.flv

# data[].attributes.body
La modernització de l'agricultura i la ramaderia de la Gran Bretanya durant el segle XVIII va contribuir decisivament a crear les condicions que feren posible la Revolució Industrial.

Les principals fites van ser:

La concentració de terres: gransfinques tancades (encerclaments)

La introducció de conreus més productius: patata o blat

La substitució del guaret per la rotació quatrienna de conreus i l'ús d'adobs: per augmentar la fertilitat de la terra.

Lús de noves eines i maquines: que milloraven el rendiment.

El drenatge de zones humides i l'extensió dels regadius

La selección de races animals i l'increment de la ramaderia estabulada: per obtenir més carn, llet, etc.

# data[].attributes.headline
Irene , Edgar, Andrea / REVOLUCIONS ANNEXES A LA REVOLUCIÓ INDUSTRAL

# data[].attributes.subject
Irene , Edgar, Andrea / REVOLUCIONS ANNEXES A LA REVOLUCIÓ INDUSTRAL

# data[].attributes.body
Revolucions que van donar lloc a la revolució Industrial i la van fer possible:

- Revolució agrària

- Revolució demogràfica

- Revolució dels transports i de les comunicacions

# data[].attributes.headline
Edgar i Andrea/ ORIGENS DE LA REVOLUCIÓ INDUSTRIAL

# data[].attributes.subject
Edgar i Andrea/ ORIGENS DE LA REVOLUCIÓ INDUSTRIAL

# data[].attributes.body
Que va suposar?

Va suposar un creixement continuat i accelerat de l'economia que va transformar tots els àmbits de la vida humana.

Com es va iniciar?

La Revolució Industrial s'inicià a la Gran Bretanya entre el 1760 i el 1780, i es va estendre a altres països europeus i als Estats Units durant el segle XIX.

Condicions favorables:

Capital: diners per invertir, que procedien dels beneficis obtinguts del comerç.

Burgesia nombrosa i activa: capaç de dirigir el procés de transformació.

Molta mà d'obra: gràcies al creixement de la població.

Matèries primeres (llana anglesa, cotò...) i fonts d'energia.

Facilitats per a la comunicació: gràcies a la navegació marítima i fluvial i a la xarxa de camins.

Formació científica moderna: a les escoles i universitats. Va afavorir els avenços tècnics i la invenció de noves màquines.