# data[].attributes.headline
נאור אליהו:"עוד נחזו

# data[].attributes.body
נאור אליהו:"עוד נחזור להיפגש" בחרתי במשפט הזה משום שאני רוצה לחזור לשגרה וזה עצוב

# data[].attributes.headline
אריאל מנחם נחזיר את השיגרה האבודה לאט לאט 

# data[].attributes.subject
אריאל מנחם נחזיר את השיגרה האבודה לאט לאט 

# data[].attributes.body
קורונה

# data[].attributes.body
הקורונה הרסה לנו את הסדר היום יומי שהיינו רגילים אליו ואנחנו מתגעגעים לחזור לשגרה.

# data[].attributes.body
"לֹא נִיקַּח שׁוּם דָּבָר כְּמוּבָן מֵאֵלָיו
וְגַם אִם קְצָת נַרְגִּישׁ שֶׁעָבְרוּ מִילְיוֹן שָׁנָה
נַמְשִׁיךְ, כְּאִילּוּ כְּלוּם, כְּאִילּוּ כְּלוּם לֹא הִשְׁתַּנָּה" הזמן עובר מהר ובעזרת השם נעבור את הקורונה  ובעתיד נגיד שהיינו חלק מההיסטוריה

# data[].attributes.headline
״יש עוגה ויש נרות״ ה

# data[].attributes.body
״יש עוגה ויש נרות״ היום זה כבר לא יום הולדת בגלל שאני חושבת שאין אנשים שישמחו בשמחה שלך

# data[].attributes.headline
נחזיר את השיגרה האבו

# data[].attributes.body
נחזיר את השיגרה האבודה

# data[].attributes.headline
נחזיר את השגרה לאט ל

# data[].attributes.body
נחזיר את השגרה לאט לאט זה קשה הקורונה הרסה הכל שצריך לבנות את זה שוב מחדש

# data[].attributes.headline
 איתי לוי. המשפט שבח

# data[].attributes.body
איתי לוי. המשפט שבחרתי הוא: עוד נצא לטייל בבוקר של שבת בחרתי אל זה בגלל שהרבה זמן לא הלכתי לטייל בבוקר של שבת ולפני הקורונה הייתי הולך הרבה ובגלל המצב אין לי את האפשרות כמו פעם ובחרתי את זה בגלל שזה מזכיר לי את הבקרים של שבת ושכמה היה לי כיף לקום בבוקר וללכת לטייל

# data[].attributes.headline
עוֹד נַחְזוֹר לְהִיפ

# data[].attributes.body
עוֹד נַחְזוֹר לְהִיפָּגֵשׁ, נִשְׁכַּב סְתָם עַל הַגַּב
זה משפט שהתחברתי אליו כי אנחנו הרבה זמן לא נפגשים בגלל הקורונה ואנחנו לא חיים בחיים שהיינו רגילים להיות בהם

# data[].attributes.headline
כי יש עוגה יש נרות א

# data[].attributes.body
כי יש עוגה יש נרות אבל אין לי פה אותך

# data[].attributes.body
אני איתך בכלצשעה ובכל הנשימות
מדגיש את האהבה ההדדית שנשארה בינינו וכמה שחשוב שנעזור אחד לשני

# data[].attributes.headline
עוד נחזור שוב לשחק ל

# data[].attributes.body
עוד נחזור שוב לשחק להתפרק בחיבוק
בקורונה זה קצת קשה להיפגש עם חברים

# data[].attributes.body
"עוד נחזור להפגש, להסתכל שוב בעיניים"  - אני מתגעגעת למבט בעיניים איתכם, עם התלמידים שלי

# data[].attributes.headline
עוד נצא שוב לטייל בבוקר של שבת 

# data[].attributes.subject
עוד נצא שוב לטייל בבוקר של שבת 

# data[].attributes.body
אני ממש מתגעגעת לבקרים של שבת בבוקר שהיינו יוצאים לטייל בלי מסכות והכל היה פתוח

# data[].attributes.body
"אני שולחת ידיים ארוכות הן מחבקות אותך  עכשיו הן מחבקות"
אני מתגעגעת לחבק את הקרובים סביבי

# data[].attributes.headline
״ שנייה הכי קשה היא 

# data[].attributes.body
״ שנייה הכי קשה היא אחרי הניתוק״ כי בעצם התקופה שאנחנו חיים בה עכשיו כבר התרגלנו אליה וזה יהיה די קשה לחזור לתקופה שחינו בה פעם עוד לפני הבידוד והמסכות והשמירה על ניקיון

# data[].attributes.body
עוד נחזור להיפגש להסתכל שוב בעיניים.
משפט שהוא נכון בגלל זה בחרתי אותו כי אנחנו בזום ואנחנו רואים מסכים לא באמת רואים מי עומד מאחורי המסך

# data[].attributes.body
''ולא נקח שום דבר כמובן מאליו'' לפני שעוד ידענו מה זה קורונה או מה זה מסכה (חוץ מפורים) כל הדברים הבסיסים שהיינו עושים זה היה מובן מאליו (ללכת לקניון, ללכת לבית ספר או לצאת לבחוץ) ועכשיו שיש את הקורונה אנחנו יותר שמים מודעות לדברים האלו..

# data[].attributes.body
עוֹד נַחְזוֹר לְהִיפָּגֵשׁ, לְהִסְתַּכֵּל שׁוּב בָּעֵינַיִים.
בחרתי את המשפט בגלל שיש מלא אנשים שלא ראיתי כבר מלא זמן כמו סבתא שלי וסבא שלי.

# data[].attributes.body
״נחזיר את השגרה האבודה לאט לאט״
בקורונה קשה להחזיר את השגרה שהייתה לפני וייקח זמן אחרי הקורונה להחזיר את השגרה אז נעשה זאת לאט לאט ונתרגל לשגרה הקודמות בלי הקורונה (מסכות, בידוד, 2 מטר)

# data[].attributes.headline
"כי יש עוגה ויש נרות

# data[].attributes.body
"כי יש עוגה ויש נרות" לי זה מזכיר יום הולדת שאי אפשר לעשות בקורונה וזה בין הדברים הקשים שהקורונה לקחה לנו.

# data[].attributes.body
כי יש עוגה יש נרות אבל אין לי כאן אותך

# data[].attributes.headline
נחזיר את השיגרה האבו

# data[].attributes.body
נחזיר את השיגרה האבודה