# data[].attributes.body
Pere Calders és conegut sobretot per les seves narracions curtes, que han rebut molta més atenció per la crítica i del públic que no pas les seves novel·les. Els contes de Calders han estat descrits com a humorístics, irònics, fantasiosos i absurds, i alguns els han emmarcat dins del realisme màgic.

# data[].attributes.body
Va néixer a Barcelona el 29 de setembre de 1912, al carrer de Rosselló número 274, al districte de l'Eixample.
Va ser un escriptor, periodista i dibuixant català, conegut sobretot per la seva faceta de contista.

# data[].attributes.body
Va ser l'únic fill del matrimoni format per Vicenç Caldés Arús, un grafista i escriptor que havia escrit algunes novel·les i obres de teatre, i Teresa Rusiñol Roviralta. Tots dos pares eren catalans d'origen pagès que s'havien traslladat a Barcelona poc després de casar-se i, per tant, l'educació de Calders es va desenvolupar dins d'una atmosfera catalana.

# data[].attributes.body
Quan va néixer, el seu pare el va inscriure al registre com a Pedro de Alcántara Caldés y Rusiñol, i no va normalitzar el seu nom i cognoms fins al 1936. Poc després que Calders nasqués, es van traslladar a viure al barri del Clot de Barcelona. Al llarg de la seva infància va fer llargues estades a Can Maurí, una propietat familiar situada entre els municipis de Polinyà, Sabadell i Sentmenat. Aquelles estades van influir molt en l'obra literària de Calders perquè, en fer-se fosc, la família es reunia al voltant de la llar de foc i hi explicaven contes i històries.

# data[].attributes.body
Entre 1929 i 1934 va estudiar a Llotja, l'Escola Superior de Belles Arts, on va tornar a coincidir amb Tísner i hi va tenir professors com el pintor Ramon Calsina.[29] Allí va conèixer a Mercè Casals, amb qui es casaria més endavant

El 1933 va entrar a treballar al Diario Mercantil, on també treballava Tísner, com a redactor. Allí va publicar els seus primers articles i també hi va dibuixar il·lustracions per acompanyar articles i poemes. Aquell mateix any el diari va tancar i el seu director, Josep Janés i Olivé, va fundar un altre diari anomenat Avui, on Calders va passar a publicar una columna periòdica. El disseny del diari i de la capçalera era de Calders. Va ser en aquest diari on va publicar per primer cop un conte.

El 4 de novembre de 1935 es va casar amb Mercè Casals i el 31 de juliol de 1936 va néixer el primer i únic fill d'aquest matrimoni, Joan Caldés i Casals. Al juny d'aquell mateix any, Josep Janés va publicar a Calders el seu primer llibre, El primer arlequí, un recull format per vuit contes, dins de la col·lecció Quaderns Literaris.

# data[].attributes.body
L'any 1936, abans de començar la Guerra Civil espanyola, Calders militava a les joventuts d'Acció Catalana. Amb l'inici de la guerra i la creació del PSUC, va passar a militar en aquest partit perquè, duia com a base del seu programa l'autodeterminació.

# data[].attributes.body
L'octubre del 1936 es va produir el rellançament de la revista L'Esquella de la Torratxa i Calders i Tísner es van encarregar de la seva direcció en aquesta nova etapa. Durant aquella època, també va treballar per la publicació Mirador, on va publicar el conte Les mans del taumaturg, que posteriorment seria recollit en el llibre Cròniques de la veritat oculta, i també treballava fent dibuixos pel Diari de Barcelona.

# data[].attributes.body
A la fi de 1937 es va inscriure com a voluntari de l'exèrcit republicà; on el van nomenar tècnic cartògraf. Va presentar la novel·la La cèl·lula al Premi Joan Crexells de narrativa que va acabar guanyant Mercè Rodoreda amb la seva novel·la Aloma. Però la novel·la es va perdre en el seu viatge de retorn de l'exili. De la seva experiència a la guerra va escriure la novel·la “Unitats de xoc” i “Gaeli i l'home Déu”.

# data[].attributes.body
El 10 de febrer de 1939 Calders va marxar cap a França i va deixar la seva dona i el seu fill a Barcelona. El pas fins a França el va fer el dia 10 de febrer, creuà el Coll d'Ares i va anar a Prats de Molló i la Presta.  El van tancar en un camp de concentració i va aconseguir escapar i van fugir a Tolosa. Allí li van donar uns impresos per escollir a quin país voldrien anar en el cas que calgués marxar i va escollir Mèxic.

# data[].attributes.body
El 2 d'abril de 1939 va marxar cap a Roissy-en-Brie, on va coincidir amb altres intel·lectuals de l'època, com ara Mercè Rodoreda, Armand Obiols, Cèsar August Jordana i Xavier Benguerel (hi va establir una amistat que va durar fins a la seva mort).

# data[].attributes.body
El 4 de juliol de 1939 va marxar cap a Mèxic. Poc després de marxar, la seva dona, va arribar a Roissy-en-Brie i, quan va veure que Calders ja havia marxat, se'n va anar també cap a Mèxic, sense saber que Calders havia escrit diverses cartes d'amor a Rosa Artís.

# data[].attributes.body
El 5 de maig de 1947 va néixer el primer fill del seu segon matrimoni, Raimon Calders i Artís. Just després d'aquest naixement es van traslladar a Chapultepec. Aquell mateix any, va publicar el conte La ratlla i el desig a la Revista de Catalunya. Amb aquest mateix conte va guanyar un dels premis dels Jocs Florals de la Llengua Catalana de 1948.

# data[].attributes.body
El 1949 va néixer la segona filla del matrimoni, Glòria Calders i Artís i, un any després, va néixer la seva tercera filla, Tessa Calders i Artís.

# data[].attributes.body
Als inicis dels anys 50, Joan Triadú el va instar a fer un recull dels diferents contes que havia anat escrivint a l'exili (Cròniques de la veritat oculta). El seu pare, els va passar a màquina i els va presentar al Premi Víctor Català de 1954. El llibre va guanyar el premi i va ser publicat el 1955.

# data[].attributes.body
Entre 1954 i 1955 va escriure la novel·la Ronda naval sota la boira. El 1957 també va publicar Gent de l'alta vall i va escriure la novel·la curta Aquí descansa Nevares.

El 1959 es va editar un nou recull format per set contes de Calders titulat Demà, a les tres de la matinada.

# data[].attributes.body
Calders mai es va integrar del tot a Mèxic i sempre pensava a tornar a Catalunya.
L'any que el seu fill Raimon va fer 15 anys, va decidir tornar a Barcelona abans que els seus fills ja no hi volguessin anar.

# data[].attributes.body
El 8 d'octubre de 1962 tota la família Calders-Artís va embarcar al vaixell Covadonga amb destí Bilbao. El 7 de novembre, el vaixell va arribar a Bilbao i va conèixer la seva nora, que va poder veure per primer cop els seus tres nets. Un cop a Barcelona, se'n van anar a viure a un pis de Sant Cugat del Vallès. Al principi del seu retorn a Catalunya, Calders feia feines que li donava el seu pare a Can Sirven i també treballava per l'Editorial Vergara. El 1963, gràcies al fet que la seva antiga empresa, UTEHA, havia comprat l'Editorial Montaner i Simón, el van nomenar gerent de producció. Aquell mateix any va presentar l'última novel·la que havia escrit, L'ombra de l'atzavara, al Premi Sant Jordi de 1963 i va guanyar.

# data[].attributes.body
Quan van ser econòmicament estables, es van traslladar a viure a Barcelona. El 1968, un antic conegut de Calders, Felipe Cid, que acabava d'engegar una editorial, va decidir publicar un llibre amb tots els contes de Calders. Així va ser com el 1968 es va publicar Tots els contes, que inclou 68 contes de calders, 15 dels quals inèdits fins al moment. Amb aquest llibre va rebre l'any 1969 el Premi Crítica Serra d'Or. Aquell mateix any va morir el seu pare.

# data[].attributes.body
El 1976 va aparèixer el diari Avui després de la mort de Franco i Calders hi va col·laborar. Aquestes col·laboracions van ser recollides en 2 llibres: El desordre públic (1985) i Mesures, prodigis i alarmes (1994). El 1977 va morir la seva mare.

# data[].attributes.body
Va morir el 21 de juliol de 1994, amb 81 anys, al llit de casa de la seva filla Tressa. La notícia va aparèixer l'endemà al diari Avui i tots els mitjans de comunicació catalans en van fer ressò. La capella ardent fou instal·lada al vestíbul de la seu de la Institució de les Lletres Catalanes, a la Casa Amatller.

# data[].attributes.body
El matí del 23 de juliol es va celebrar a l'església Pompeia un funeral obert a tothom. Van assistir  polítics del moment com Pasqual Maragall, alcalde de Barcelona, o Joan Guitart i Agell. Després es va celebrar un acte íntim al cementiri de Collserola i el van incinerar.

# data[].attributes.body
El 1978 es va estrenar Antaviana una obra de teatre musical de la companyia Dagoll Dagom, basada en textos de Pere Calders i amb música i cançons de Jaume Sisa. L'obra va ser tot un èxit de crítica i de públic i arran d'això es va fer molt més popular entre la gent. Al 1980 Dagoll Dagom va sortir de gira per Espanya i també va anar a França, Itàlia i Suïssa. Es calcula que un total de 200.000 persones van arribar a veure l'obra.

# data[].attributes.body
Mentre durava l'èxit d'Antaviana, el novembre de 1978 es va publicar Invasió subtil i altres contes. El llibre va tenir molt d'èxit i, l'any 1979, va rebre el Premi Lletra d'Or i el Premi Crítica Serra d'Or de narrativa. Durant aquell temps es tradueix l'obra de Calders a altres idiomes.

# data[].attributes.body
L'any 1982, amb la institució de la Creu de Sant Jordi pel govern de Pujol, es premia Pere Calders: «per haver enriquit la literatura catalana amb una obra de molt alta qualitat la qual amb la combinació de la fantasia i l'humor, sovint satíric, assoleix un extraordinari to líric».

# data[].attributes.body
L'any 1983 va publicar Tot s'aprofita, un recull format per 24 contes llargs, 10 de breus i una narració escrita a Mèxic. El llibre va rebre un dels III Premis Literaris de la Generalitat de Catalunya i també un Premi crítica Serra d'Or.

# data[].attributes.body
El 1984 va publicar un nou recull de contes titulat De teves a meves: trenta-dos contes que acaben més o menys bé.

# data[].attributes.body
L'any 1986 va rebre el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes. Després de rebre aquest premi, el PEN català va presentar 3 candidats al Premi Nobel de Literatura: Baltasar Porcel, Miquel Àngel Riera i Pere Calders.

# data[].attributes.body
L'any 1986 es va publicar la novel·la Gaeli i l'home de déu, l'obra que havia escrit enmig de la Guerra Civil, i va guanyar el Premi Crexells de l'Ateneu Barcelonès.

# data[].attributes.body
L'any 1987 va publicar El barret fort i altres inèdits, i al 1990 va iniciar una sèrie de col·laboracions amb la revista El Temps, on hi va seguir publicant fins poc abans de la seva mort.

# data[].attributes.body
En bona part dels seus contes, i sobretot en les seves primeres narracions, Calders mostra una predilecció per l'estrany. En aquests contes es produeixen fets inversemblants i fantàstics que interaccionen amb el protagonista de la narració i que, en molts casos, actuen com a catalitzadors de la història.
Però no tots els contes de Calders són fantasiosos. N'hi ha molts que no contenen cap element fantàstic en els quals Calders juga amb el lector mostrant-li una cosa però dient-li una altra. En aquestes narracions es presenta al lector una realitat que divergeix completament del que explica el narrador i solen mostrar l'humor i l'enginy de Calders a l'hora d'escriure.

# data[].attributes.body
L'escriptor se sotmet a un voluntari procés de destranscendentalització de l'acte de representar literàriament la seva percepció de
la realitat: se'n distancia irònicament. I arriba a fer de la ironia l'instrument literari més eficaç i identificador.

# data[].attributes.body
L'estil típicament irònic que caracteritza la literatura de Calders no és, doncs, un pur artifici formal, sinó la seva mateixa essència literària.

# data[].attributes.body
Calders ha influït a escriptors en llengua catalana. Un d'ells és Quim Monzó, qui va declarar haver descobert a l'escriptor llegint
Tots els contes quan tenia trenta anys i en va quedar totalment fascinat. Jesús Montcada, reconeixia també l'ensenyança de Calders al seu estil a l'hora d'escriure. Montcada de fet, va treballar amb l'autor i el considerava un mestre. Un altre
autor que també ha reconegut la influència de Calders a la seva obra és Joan Pinyol.

# data[].attributes.body
Pere Calders va decidir lliurar tots els seus papers, escrits i documents a la Universitat Autònoma de Barcelona. Poc abans de morir ja havia decidit cedir a la universitat un bagul on hi van trobar papers relacionats amb el seu pare Vicenç Caldés i Arús. Després de morir, el seu fill Joan també va entregar material de Calders a la UAB amb més papers seus i la seva filla Tessa els en va donar més. A més, també els va lliurar fotografies que havia fet al llarg de la seva vida. La UAB en col·laboració amb l'Institut d'Estudis Catalans es va encarregar de completar el seu llegat amb escrits i dibuixos publicats en premsa i revistes. Actualment el llegat s’ha completat i ja és a la Biblioteca d’Humanitats de la Universitat Autònoma, inventariat i catalogat definitivament.

# data[].attributes.body
En el seu univers literari, la casa és un símbol de seguretat i d'ordre que sovint apareix a l'inici de les seves narracions. El fa servir com a punt d'arrancada d'un procés que, finalment, s'acaba inclinant cap al trasbals. Un altre d'aquests elements és el jardí, que representa un escenari on pot passar qualsevol cosa. Un objecte que apareix sovint en la literatura de Calders és el rellotge, que simbolitza la inutilitat de l'esforç humà per representar-se allò que és pura idea, un intent impossible de posar límits a allò que no en té: el temps. També hi apareixen sovint científics, investigadors o inventors immersos en empreses impossibles, que representen la ingenuïtat humana i l'esforç inútil per dominar la naturalesa. Finalment, un altre element molt present en la literatura de Calders són els crims que es cometen amb tota la naturalitat. Ho fa servir per girar com un mitjó els tòpics morals sobre culpabilitat i innocència.

# data[].attributes.body
1942: Premi Concepció Rabell: Memòries especials

1948: Jocs Florals de la Llengua Catalana: La ratlla i el desig

1954: Premi Víctor Català: Cròniques de la veritat oculta

1963: Premi Sant Jordi de novel·la: L'ombra de l'atzavara

1969: Premi Crítica Serra d'Or de contes: Tots els contes

1979: Premi Lletra d'Or: Invasió subtil i altres contes

1979: Premi Crítica Serra d'Or de contes: Invasió subtil i altres contes

1982: Creu de Sant Jordi: Trajectòria literària

1982: Premi Crítica Serra d'Or al millor llibre infantil il·lustrat: Raspall

1983: Premis Literaris de la Generalitat de Catalunya: Tot s'aprofita

1984: Premi Crítica Serra d'Or de narració: Tot s'aprofita

1986: Premi d'Honor de les Lletres Catalanes: Trajectòria literària

1986: Premi Crexells: Gaeli i l'home déu

1992: Medalla d'Or al Mèrit Artístic de la Ciutat de Barcelona: Trajectòria literària

1992: Doctor honoris causa per la Universitat Autònoma de Barcelona: Trajectòria literària

1993: Premi Nacional de Periodisme: Sense carta de navegar publicat a l’Avui

1995: Premi Crítica Serra d'Or de prosa periodística: Mesures, alarmes i prodigis

# data[].attributes.body
En l'obra de Calders s'hi poden trobar similituds amb altres autors que podrien haver influït en Calders, tot i que ell mai en va arribar a confirmar cap. En la seva obra s'hi poden observar influències de l'humor i la ironia que mostrava el Grup de Sabadell. S'ha dit que una possible influència seria el poeta Josep Carner. En els primers contes de Calders també s'hi aprecien influències de les obres de ciència-ficció de Jules Verne o H.G. Wells. Altres autors de contes que es diu que podrien haver influït i amb qui sovint se'l compara són l'italià Luigi Pirandello, Edgar Allan Poe, el polonès Sławomir Mrozek i el francès Charles Nodier, entre d'altres.

# data[].attributes.body
Nou mesos després de la mort de Calders, es va erigir un monument en record seu al passeig marítim de Llançà, a prop de la casa on estiuejava. Les cendres es van dipositar en aquest monument.

També es manté Calders en el record gràcies a carrers, places, passatges i escoles que duen el seu nom arreu de Catalunya.

# data[].attributes.body
Aprofitant tot el material disponible, s'han realitzat exposicions i conferències en memòria seva. Al novembre de l'any 2000 es va celebrar el I Simposi Internacional: Pere Calders, l'escriptor i el seu temps, que va reunir diversos experts en l'obra i vida de Calders. L'any 2000 també es va realitzar una exposició al CCCB anomenada Calders.

# data[].attributes.body
L'any 2012, dotze cantants catalans van compondre un seguit de cançons basades en contes dels diferents reculls de Calders, que després va cantar Judit Neddermann en l'espectacle "Cançons de la veritat oculta". L'espectacle es va presentar a l'Auditori, va fer una gira per Catalunya, es van enregistrar les cançons i es va publicar un llibre-disc amb les cançons de l'espectacle.

# data[].attributes.body
Monument a Pere Calders,
a la Ronda del Mig

# data[].attributes.body
Hem realitzat una espècie de resum amb les paraules més importants.

# data[].attributes.body
La glòria del doctor Larén

El primer arlequí

La ratlla i el desig

Invasió subtil i altres contes

El sabeu, aquell?

La marxa cap al mar (inacabada)

Cròniques de la veritat oculta

Antaviana (obra de teatre musical de la companyia Dagoll Dagom basada en textos de Pere Calders)