# data[].attributes.body
Намалювати ілюстрацію до улюбленого твору.

# data[].attributes.headline
26.05 Контрольна робота

# data[].attributes.subject
26.05 Контрольна робота

# data[].attributes.body
Реалістичні картини з життя народу у творах Степана Васильченка. ("Талант")

# data[].attributes.headline
19.05.2020 Володимир Самійленко. Прочитати "Україна",  "Українська мова". Сатиричні і гумористичні твори В. Самійленка

# data[].attributes.subject
19.05.2020 Володимир Самійленко. Прочитати "Україна",  "Українська мова". Сатиричні і гумористичні твори В. Самійленка

# data[].attributes.body
Популярність В.Винниченка-драматурга на світовій сцені

# data[].attributes.body
Контрольна робота.

# data[].attributes.attachment_link.title
Модуль 6. Заняття 7:  Вигук як частина мови

# data[].attributes.body
Частка, їх функції, групи за значенням

# data[].attributes.attachment_link.title
Модуль 6. Заняття 5: Частка як службова частина мови

# data[].attributes.headline
13.05.2020                 Правопис спулучників         

# data[].attributes.subject
13.05.2020                 Правопис спулучників         

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
на всі двісті

# data[].attributes.attachment_link.title
Де СПОЛУЧНИК?! 😱 Якби чи як би? Зате чи за те? Таж чи та ж? Тож чи то ж? [Типове завдання НМТ]

# data[].attributes.body
Сполучники сурядності і підрядності. Скласти 4 складносурядних і 4 складнопідрядних речень.

# data[].attributes.headline
25.05,  27.05.2020                   Повторення вивченого. Орфографія . Пунктуація

# data[].attributes.subject
25.05,  27.05.2020                   Повторення вивченого. Орфографія . Пунктуація

# data[].attributes.body
1.  Випишіть слова у дві колонки: у першу - з м'яким знаком, у другу - з апострофом. Ключ: з перших літер складіть відоме висловлювання.

Х..юстон, торф..яний, європейський, т..мяний, об..єктивний, Монтеск..є, Омел.лш, глян..те, осторон.., арф..яр, транс.європейський, б.лолетен.., ін..єкція, ос.овий, голівон.жа, реп..ях, забур..янений, ад..ютант, кан..йон, ал..янс, різ..бяр, уп..ятьох, возз..єднання, ад..єктивація, асфал..т, єд..ніс..т...
2.  Відкриваючи дужки, запишіть запропоновані назви з великої чи малої літери, поясніть їхній правопис.

(О, о)рганізація (О, о)б’єднаних (Н, н)ацій, (Р, р)еспубліка (М, м)олдова, (В, в)олодимир (В, в)еликий, (Б, б)алет «(З, з)запорожець за (Д, д)унаєм», (Б, б)удинок (X, х)удожника, (Г, г)азета «(В, в)ечірні (В, в)істі», (У, у)країнська (П, п)равославна (Ц, ц)ерква, (Д, д)ід (М, м)ороз, (П, п)резидент (А, а)кадемії (Н, н)аук (У, у)країни, (М, м)авка, (В, в)еликий (В, в)із, (В, в)улиця (П, п)етра (С, с)агайдачного, (П, п)ерська (3, з)атока, (М, м)іністерство (О, о)світи і (Н, н)ауки (У, у)країни, (Р, р)еспубліканське (В, в)иробниче (О, о)б’єднання «(П, п)оліграфкнига», (Г, г)отель «(З, з)олотий (К, к)олос», (Н, н)обелівська (П, п)ремія, (А, а)рхімедова (Т, т)еорема, (С, с)вято (П, п)еремоги.

# data[].attributes.headline
20.05.2020                                Мовні аспекти вивчення речення (порядок слів у реченні, граматична основа, види речень).        

# data[].attributes.subject
20.05.2020                                Мовні аспекти вивчення речення (порядок слів у реченні, граматична основа, види речень).        

# data[].attributes.body
Знайдіть у реченнях граматичну основу.

1 листопада 1944 року відійшов у вічність великий син українського народу митрополит Андрей Шептицький. Роздумуючи про його життєвий шлях, відкриваємо собі, як мало ми знаємо про цю унікальну в історії церкви і нашого народу людину.

# data[].attributes.body
Підсумкова контрольна робота

# data[].attributes.body
Образ Панни як втілення ідеї вічної жіночності, краси. Скласти цитатний план до образу Панни

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Із оповідань тюремної Шехерезади:

І раз Шехерезада так почав своє оповідання: Було це навесні. Весна - це та пора року, коли круг людини кохається і шепотить поле, цілується із небом, вітром, сонцем...

Він їхав із з контрабандистом Семеном Пустуном, щоб перейти кордон. Семен був поважним, дебелим "гвардійонцем" і говорити без потреби не любив. Ступав помалу і з усіма поводився серйозно, навіть коли його ловили харцизники (сторожа).

Шехерезада сказав, що йому треба вже сьогодні бути на тім боці кордону. Семен відповів лише через десять верст, що їх можуть вбити. Хоча він додав, що були випадки, коли люди виходили сухими з води. Пустун шарпонув "кукурудзяну" (свого коня) і вони поїхали далі.

Не доїжджаючи до села, Семен затих і промовив: "Границя". Це була темна, як тин, смуга лісу. Чоловік спитав, чи Пустун проведе його. Той відповів, що хоче ще пожити трохи на світі і в пазурі до жовнірів не рушить. Вони поїхали далі.

Коли тину вже не було видно, кінь зупинився. Семен поцікавився, чи точно оповідач хоче йти? Той відповів, що так. Тоді Пустун наказав йому лягти і прикрив тіло рядном.

Вони їхали далі довго, але раптом знову зупинились. Семен заглянув під рядно і наказав прокидатись та швидко йти до хатки, що стояла обабіч. Лишень герой розчинив двері як побачив, що серед соломи лежала справжня панна, і вона була досить вродливою. Чоловік поцікавився чи можна зайти. Панна галантно дозволила. Вона поцікавилася, чи чоловік також їде через кордон. Зав'язалася розмова, молодим було весело. Жінка захоплювалась красою довкола (зокрема називала цю хижу індійським вігвамом) і розповіла, що вона тут вже два дні. Через деякий час зайшов Семен і сказав, що потрібно тікати, бо стражники близько. Вони шукали якусь панночку. Пустун наказав молодим йти через кордон, до лісу.

Панна злякалась. Оповідач дав їй свого револьвера, який вона засунула на груди. Згодом знову зайшов Семен і дав якісь свитки героям: то був одяг (хустка і шапка). Він наказав їм йти полем до лісу, а сам пішов забавляти сторожу.

Небо синіло. Виднівся тин лісу. Зупинились. Довкола них були зелені коноплі. Побачивши, що ліс далеко, панна запропонувала бігти. Побігли. Згодом вона захотіла відпочити. Вони сіли серед хлібів. Жінка почала втирати лоб героя від поту. Йому говорити не хотілось. Хоча, може, вона бачила, що чоловік намагався сказати їй.

Знову пішли. Ліс був все ближче. Молоді сіли на перепочинок та раділи життю. Панна ставала все ближчою і ближчою до головного героя. Вона здерла з нього шапку, а він несподівано запитав як її звати. Зав'язався наступний діалог:

- Як вас зовуть? - спитався я її раптом. Вона лукаво глянула на мене:

- А вам для чого?

- Як то для чого?.. Цікаво знати, з ким ідеш.

- Фу, казна-що! Хіба коли я вам скажу, що мене звуть Галею, Манею, то ви вже знатимете мене? Не скажу.

- Через що?

- Не хочеться. Так краще. І сама не хочу знати, як вас зовуть. Я знаю, що у вас карі очі, потім... Яке у вас волосся? Русяве, здається. Ну, да... Русяве волосся. Ну, і так далі. А ім'я - пошлість. Правда? - підняла вона якось мило брови й засміялась.

Ліс був дуже близько. Лише жито відділяло їх від мети. Герой зауважив, що тепер треба йти обережно. Проти волі він сказав, що панна надзвичайно гарна. Вона почервоніла і промовила, що не знає як відповісти.

Після того вони вже не балакали. Йому хотілось взяти її за руку. Але...

І ось жито вже перед ними. "Ходім..." синхронно мовили вони. Герой знову захотів взяти панну за руку. Увійшли в жито. Але тут вона його спинила і попросила, щоб (у випадку її смерті) за адресою, яку панна повторила декілька разів, чоловік написав листа так: "Мусю вбито на кордоні. Вмерла так, як вмирають ті, що люблять життя". Він пообіцяв, що зробить так. Вслухаючись у тихий гул дерев, панна промовила: "Чуєте, як вмирають ті, що дуже люблять життя?". Він мовчки хитнув головою.

Починався ліс. Вони сіли та нічого не могли роздивитись. Але сиділи далі. Тут було затишно. "Чого ви дивитесь так пильно на мене?", - раптом спитала Муся. Він не відповів, а схопив її руку, притулив до губ і завмер. Муся спитала, чи буде оповідач її згадувати, коли вона буде вбита. Чоловік натомість заперечив, що дівчина буде жива. Він присунувся ближче. Її груди почали здійматись вище. Але тут панна мовила: "Не треба". Чоловік здивувався. Муся запропонувала йти далі. Він надів шапку і разом з нею мовчки пішов. Йшли дуже обережно, намагаючись вловити кожен писк та шум лісу. Але ліс мовчав. Панна попросила руку. Йому згадалось: "Так вмирають ті, що дуже люблять життя". Чоловік дав руку. І тут вони побачили просвіт. Молоді почали обережно повзти. Він дивився на Мусю: вона була прекрасна. Просвіт ширшав. І тут прокотився якийсь згук і завмер. Їхні серця забились несамовито. Знов поповзли. Чоловік зробив знак панні, підвівся і побачив два стовпи (обидва - з орлами та рябі) - це, мабуть, і була та сама межа. Муся теж підвелась і напружено дивилась вперед. Несподівано він сказав, що треба бігти, не звертаючи уваги на постріли і крик, просто бігти до мети. Вони так і зробили. Лунали постріли і відсувалась стіна лісу. І ось втікачі прибігли. "Єсть!", - крикнула Муся. Його душа теж це кричала. Молоді поцілувались. Панна запропонувала сісти. Довго сиділи. І тут вона промовила: "А тепер ми попрощаємося. Чуєте? Я піду в один бік, а ви - в другий. І ніколи ви не повинні шукати мене. Чуєте! Ніколи!.. Більше цього ні ви мені, ні я вам не дамо. Наше... наше кохання повинно вмерти зараз, щоб, як хтось сказав, ніколи не вмирати. Розумієте мене, хороший? Єсть якісь метелики. Вони вмирають серед кохання. Ви розумієте мене?". Він розумів, але мовчав. Жінка продовжувала: "Щастя - момент. Далі вже буденщина, пошлість. Я знаю вже. Саме найбільше щастя буде мізерним в порівнянні з цим. Значить, зовсім не буде. Так мені здається, так я зараз чую отут...". Вона показала на серце. Розум чоловіка дивувався, протестував, але сам чоловік мовчав. Вона попрощалась. Він схопив край її сукні, поцілував і випустив. Хто вона, де вона, чоловік й досі не знає, але завжди носить цю жінку в душі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Володимир Винниченко - Момент (стисло)

# data[].attributes.attachment_link.description
Із оповідань тюремної Шехерезади: І раз Шехерезада так почав своє оповідання: Було це навесні. Весна - це та пора року, коли круг людини кохається і шепотить поле, цілується із небом, вітром, сонцем... Він їхав із з контрабандистом Семеном Пустуном, щоб перейти кордон. Семен був поважним, дебелим "гвардійонцем" і говорити без потреби не любив.

# data[].attributes.body
Володимир Винниченко . Життєвий і творчий шлях письменника.
Прочитати новелу   "Момент"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Володимир Винниченко. Момент (Аудіокнига)

# data[].attributes.headline
27.05.2020                                  Підсумковий урок

# data[].attributes.subject
27.05.2020                                  Підсумковий урок

# data[].attributes.headline
20.05.2020             Повторення вивченого за ІІ семестр     

# data[].attributes.subject
20.05.2020             Повторення вивченого за ІІ семестр     

# data[].attributes.body
Контрольна робота.
Написати контрольний твір за романом О.Уайльда "Портрет Доріана Грея"

# data[].attributes.body
Дефіс у вигуках. Кома і знак оклику при вигуках

# data[].attributes.body
Написання часток -бо, -но, -то, -от, -таки.

# data[].attributes.body
Підсумковий урок .

# data[].attributes.body
РМ. №4. Написати листа авторові улюбленого твору.

# data[].attributes.headline
18.05.2020             Контрольна робота               

# data[].attributes.subject
18.05.2020             Контрольна робота               

# data[].attributes.body
Література рідного краю. Вивчити напам’ять один із віршів поетів Олександрійщини.

# data[].attributes.body
Тренувальні вправи.
Бліц-опитування
-  Чим відрізняється речення від тексту?
-  Що таке текст?

- Назвіть основні ознаки тексту?

- Як визначити тему й основну думку тексту?

- Назвіть мовні засоби речень у тексті.
Розташуйте речення так, щоб вийшло зв’язане висловлювання. Поділіть на абзаци. Визначте складні синтаксичні цілі. Аргументуйте свою думку, назвавши ознаки їх

1.На заході днів вона засяє нестерпучим блиском.

2.Молодісь, як дивовижний рубін, мусить горіти на серці.

3. І погасне.

4. Бо другої молодості немає у світі.

5.Життя є молодість, труд і любов.

6.Усе життя людина лише шліфує грані своєї молодості.

7.У радісній знемозі він пахтить, як дорога.

8.  Він є вірним другом.

9. Він не зраджує.

10.Труд, як материнська рука, веде нас по стежці.

11.  Вона знає такі таємниці, що від них розривається серце, як стигла слива, надвоє                     12..Скільки людей співало їй.

13.   Відчуваю її, як дорогу, теплу долоню на голові.

14. Вона перебирає моє волосся, лоскоче мене за вухом, ніби я якесь мале.

15. Любов.

16. А вона, пишна, сходить, сонцем іде на небо, світить, б’є в очі, як у глибокий колодязь пустелі.

17.  І молодість дзвенить.

18. Вона – щось таке, що підносить людину вгору, і завмирає в неї дух.

# data[].attributes.body
Підсумкова контрольна робота

# data[].attributes.body
Мовна вікторина
Мовна вікторина

1.    Державна мова України ?

2.    Перша буква у власній назві

3.    Стиль газетної статті

4.    Розділ мовознавства, що вивчає звуки мови

5.    Речення з однією граматичною основою

6.    Частина мови про кількість.   7. Знак у кінці розповідного речення.

8.    Без чого зникає народ?

9.    Словник про значення слів

10. Слова з протилежним значенням

11. Займенник з однієї букви

12. Остання літера алфавіту

13. Якого часу дієслово йтиму?

14. Що означає фразеологізм «пустити півня»?

15. Головні члени речення

16. Опис природи                               17. Помилка в правописі

18.   Скільки в українській мові звуків?

19. Що стоїть перед коренем

20. Префікс у слові прекрасний

21. Державні символи України    22. Синонім до слова відомий.       23 Список літер установленого порядку

24. Частина мови що діє

25.  Опис зовнішнього вигляду людини

26. У що береться пряма мова?     27.  Буква без звука

28. Слова спільного кореня            29. Розмова двох осіб

30. Антонім до слова близький

# data[].attributes.body
Підсумкова контрольна робота

# data[].attributes.body
Види односкладних речень. Повні й неповні речення.
Напишіть твір-мініатюру "Чарівна весна". При написанні використовуйте односклані, повні й неповні речення.

# data[].attributes.body
Головні й другорядні члени речення.
Гра «ТАК -НІ»

1.     Словосполучення і речення вивчає такий розділ науки про мову, як Синтаксис.

2.     Словосполучення складається із рівноправних слів.

3.     До словосполучень не можуть належати підмет з присудком.

4.     Змістовний зв’язок у словосполученні встановлюється питанням, яке ставиться від головного до залежного слова.

5.     Речення є засобом вираження думки.

6.     Граматична основа складається з підмета та означення.

7.     Другорядні члени речення – це додаток, означення та обставина.

8.     Членами речення не виступають іменники, прийменники, сполучники. (

9.     Обставина – це головний член речення, що вказує на предмет і відповідає на запитання хто? що?

10. Додаток – це самостійна частина мови, що вказує на ознаку дії і відповідає на запитання як? де? куди? звідки?

11. Означення – це другорядний член речення, що вказує на ознаку предмета і відповідає на запитання який? яка? яке? які?

12. Другорядні члени речення поширюють головні.

# data[].attributes.body
Література рідного краю. Поезія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наталія Федорівна Фесенко народилася 18 квітня 1956р. в селищі Димитрове на Олександрійщині Кіровоградської області. В 1973 році закінчила середню школу № 18. Весь час віддавала себе поезії і музиці.

Отримала вищу освіту на музично-педагогічному факультеті Кіровоградського педагогічного університету ім.В.Винниченка. Працювала вчителем в рідному місті.

З раннього дитинства захоплюється поезією. Її вірші друкуються з 1970 року в газетах "Ленінський прапор", "Молодий комунар", "Студентській газеті", "Сільський вісник", "Освіта", "Вільне слово". Зі своїми поезіями виступала по радіо та телебаченню.

Кожен вірш Н.Фесенко - це невеличке відкриття, а є навіть рядки, які, ніби формула душі, ніби чарівний ключик, що ведуть до розгадки таємничого.

Автор поетичних збірок "Причетна до всього", "Жінка при надії", "На святі життя". Член Кіровоградського обласного літературного об'єднання "Степ" та Всеукраїнського товариства "Просвіта" ім.Т.Г.Шевченка.

Колесников В'ячеслав Гаврилович народився 26 червня 1937 року в селі Недогарки на Олександрійщині. Тут закінчив семирічку.

У1946 році сім 'я переїжджає до Москви, де служив військовим батько. Через два роки сім 'я знову повертається на Україну. В 'ячеслав закінчує училище механізації с/г, одержавши диплом, по комсомольській путівці їде на цілину в Казахстан.

Друга комсомольська путівка була на Криворіжжя, де молодий механізатор стає ще й будівельником, споруджує Ново-Криворізький гірничозбагачувальний комбінат.

З Кривого Рогу в 1958 році В. Колесников іде на дійсну військову службу. Служити довелося спершу на Балтійському, потім на Північному флотах. Двічі побував на Кубі у складі ескадри кораблів охорони. Довелося побувати на Шпіцбергену і Новій Землі, за що має відзнаки від Міністра Оборони. Демобілізувавшись у 1962 році, повертається у рідне місто і йде працювати на авторемонтний завод випробувачем дизельних двигунів.

Зрозуміло, що таке романтичне життя, сповнене переїздів, змін, вражень, випробувань, не могло не залишити свого відбитку на характері автора. Справді, весь час В. Колесников не розлучається з творчістю. Пише вірші, нариси, оповідання, статті, щоденники...

Це й привело його у 1963 році до роботи в газеті - а саме „Ленінський прапор", нині „Вільне слово". Після перемоги в республіканському конкурсі на кращий нарис В. Колесникова запросили у міську газету. З нею і пов'язана майже вся трудова діяльність.

Працюючи в редакції, закінчив Вищу партійну школу (факультет журналістики). Його творчість не обмежувалася сторінками рідної газети. В'ячеслав Гаврилович постійно друкується в різних журналах і газетах.

. Його твори друкуються, зокрема, в журналах, „Радуга", „Прапор", „Дніпро", в різних збірниках і альманахах.

„Любов і розлука" - перша книжка автора. Це своєрідний підсумок творчої праці за кілька десятиліть. І нині В. Колекников, як говориться, не випускає з рук пера. Мешкає у рідному місті - Олександрії.

...Його коріння й самобутність викохані щедрою, хлібосольною Полтавщиною. Тут він народився і ріс.

Він навчався в залізничному училищі на Донбасі, служив у Радянській Армії, працював на Полтавському агрегатному заводі, три роки був у відрядженні в Німеччині. Саме там зустрів кохання всього свого життя - олександрійку Світлану. Вона й привезла Григорія в рідне місто. І, як виявилося, олександрійська земля стала плідною для поета й пісняра Григорія Клименка. Де б він не працював, з ним поруч гітара, все його натхненне духовне багатство: вірші, гуморески, драматургія.

Свою пісенну сутність Григорій тривалий час розкривав на аматорській сцені, незважаючи на місце роботи. Аж поки не отримав запрошення очолити Андріївський сільський будинок культури. З тих пір оселився він з сім'єю в Андріївці, що на Олександрійщині, без відриву від роботи вивчився на культпрацівника в училищі культури, і його одвічне хобі міцно сплелося з фахом. Навіть, коли став працювати спеціалістом по роботі з молоддю у Андріївській сільській раді.

Провідною темою творчості митця є патріотизм, любов до рідного краю та його людей. В творчому кошику Григорія Клименко безліч пісень, є й поеми, й гуморески, що конче потрібні людям, які кохаються в рідному слові й цікавляться духовним доробком своїх земляків.

Неля Іванівна Гончарова народилася 30 серпня 1953 року в передмісті Олександрії.

Її рідна Вербова Лоза починалася на луках, а закінчувалася в степу, що милував очі буйним розмаїттям трав, хвилював терпким духом деревію.

Глибоко відчуваючи і люблячи природу, неможливо не бути поетом чи художником, принаймні, в душі. Тож поезією Неля захопилася з дитинства.

Навчалася в Олександрійській середній школі №10, потім в Харківському інституті культури на бібліотечному факультеті. Керівник літературної студії інституту схвалив її вірші, допоміг надрукуватися в газеті. Студенткою Неля Жура (дівоче прізвище), як всі дівчата її віку, писала про кохання. Рідні верболозівські трави і квіти прикрашали її "міські" вірші.

Здобувши вищу освіту працювала за фахом на Полтавщині, згодом в бібліотеках Олександрії.

Природа рідного краю, віра і звичаї предків, тривога за майбутнє Батьківщини займають в творчості Нелі Гончарової чільне місце. Кращим її віршам притаманні глибокий ліризм, щирість та мелодійність.

Олег Володимирович Попов народився 1 січня 1953р. в Олександрії на Кіровоградщині. Закінчив місцеву школу № 2, здобув філологічну освіту в Кіровоградському педінституті.

Творчий доробок складають: книжки з народознавства "Стежина", "Перевесло", збірка пісень "Пісня на крилі", повість "Спогад на майбутнє", збірки поезій "Коли вже з осінню на "ти" (2009), "Солодкий щем" (2010), "На Покуті душі" (2012). Лауреат краєзнавчої премії ім. В.Ястребова (2003, 2012); літературної премії ім. Є.Маланюка (2011). Відмінник освіти України, заслужений працівник культури України. Нині мешкає і працює в Одесі.

Загалом Олег Попов - поет "фольклорної хвилі": образи його добре впізнавані, немов зійшли до нас із української пісенності, втім, не втративши при тому свіжості, поетичності та привабливості. Мова його віршів рясніє фольклоризмами та етнографізмами, які, здається, навічно зникли з нашого щоденного вживання.

Людмила Снітко

Людмила Юріївна Снітко народилася у квітні 1958 року в родині фронтовика у м. Олександрії. Там же навчалася у СШ №15. Дитинство провела у с. Войнівка, де проживали її дідусь та бабуся. Закінчила Одеський політехнічний університет за спеціальністю інженер-електронщик. У рідній Олександрії починався її трудовий шлях. Та, як дружині офіцера, доводилося неодноразово переїздити з одного місця проживання до іншого. Останній час живе у м. Кременчук. Друкувалася у літературних альманахах; переможниця та дипломант літературних конкурсів. Учасниця Міжнародного соціального проекту "Книга Добра", 2017. Історія "Олешка", присвячена дітям з особливими потребами, серед відібраних 50-ти найкращих історій увійшла до унікальної Книги, виготовленої вручну із черпаного паперу за середньовічними технологіями.

Член спілки літераторів "Славутич" м. Кременчука.

БАБУСИНА ХАТА
Пам'яті моєї бабусі Надії Кузьмівни, яка народилась і все життя прожила у селі Войнівка на Кіровоградщині.
Біля тину стою на дорозі...

І спливають у пам'яті дні:

он бабуся стоїть на порозі,

ми - такі безтурботні й малі.

І усмішка бабусина щира,

хвартушок у дрібних квіточках,

і хустинка чистенька та біла,

і кофтиночка у цяточках.

Лампачова білесенька хата

під пожухлою стріхою спить...

Квітнуть мальви півонії, м'ята

і порічка росою блищить...

І любистком покрита долівка,

і вишневий кисіль у мисках,

коло груби - бабусине ліжко,

квіти вишиті на подушках.

Біля тину стою на дорозі -

на прийдешньо-минулій межі...

Хвіртку я прочинити не в змозі,

бо живуть там вже люди чужі.

ОЛЕШКА

Я зробила оленятка заради маленького хлопчика. Заради того, щоб він, виходячи з під'їзду багатоквартирного будинку, бачив миле створіння і посміхався. Радів веселому погляду оленятка, квіточкам на клумбі та яскравим червоним з білими цяточками грибочкам, які розташувалися біля оленятка. Просто радів! Мені так цього хотілося! Бо цьому хлопчику в житті доводилося прикладати набагато більше зусиль для освоєння якихось простих для інших діточок дій. У малесенького такого красивого і привітного хлопчика була інвалідність...

А потім я тішилася, коли інша малеча зупинялася біля оленятка. Сміялися, вказуючи своїми маленькими пальчиками: "Мамусю, дивись - Олешка!".

Так і стояв Олешка усе літо посеред квітів і дивився своїми великими блакитними оченятами на перехожих. І здавалося злегка грайливо кивав своїми малесенькими ріжками гомінливим дітлахам.

А наприкінці літа юрба хлопчаків-підлітків палками розбили Олешку... Його голівка лежала у траві за декілька метрів і блакитні сумні очки ніби запитували: "Навіщо?".

Маленька дівчинка із сусіднього під'їзду заплакала: "Мамусю, нашого Олешку зламали!..".

Я підіймала із землі куценького хвостика, шийку і думала: "Невже оті хлопчаки-підлітки відчували радість від скоєного? То може це вони хворі, з поламаними душами і спотвореними серцями?".

... Скоро настане весна. Сніг, перетворившись у воду, напоїть землю вологою. А сонечко зігріє своїм теплом. Бо воно завжди зігріває все і всіх навколо, незважаючи на те, хто ти - травинка чи тваринка, людина з благородним і добрим серцем, чи з червивою душею.

Я вилікую Олешку: і його поламану ніжку, і хвостика. Зафарбую рани на його тільці. Щоб він знову посміхався маленькому хлопчику з привітним і чистим серцем. Щоб дівчинка із сусіднього під'їзду зраділа: "Наш Олешка повернувся!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Письменники Олександрійщини

# data[].attributes.attachment_link.description
Наталія Федорівна Фесенко народилася 18 квітня 1956р. в селищі Димитрове на Олександрійщині Кіровоградської області. В 1973 році закінчила середню школу № 18. Весь час віддавала себе поезії і музиці. Отримала вищу освіту на музично-педагогічному факультеті Кіровоградського педагогічного університету ім.В.Винниченка. Працювала вчителем в рідному місті. З раннього дитинства захоплюється поезією.

# data[].attributes.body
ЛРК. Захоплеві історії підлітка у творі Анатолія Діамарова "На коні й під конем".  Написати невеликий відгук на прочитану повість.
Виконайте завдання за посиланням

# data[].attributes.attachment_link.title
Чи уважний ти читач

# data[].attributes.attachment_link.description
Складіть текс із поданих речень

# data[].attributes.body
ПОВТОРЕННЯ В КІНЦІ РОКУ
Словосполучення і речення. Види речень. розділові знаки в кінці речень.
Виконати наступні завдання.
1.  Записати  речення,  розкриваючи  дужки.  Підкреслити  головні  та  другорядні  члени  речення.
Ми  захоплюємося (краса) , (багатство),  (милозвучність)  української  (мова).  Людина  створила  (мова).  Мова   формує  (людина).
2.   Напишіть десять словосполучень.