# data[].attributes.body
Els motors de reacció poden ser datats des del segle I d. C., quan Heró d'Alexandria va inventar la eolípila. Aquesta utilitzava el poder del vapor dirigit a través de dues sortides, que causava que una esfera girés ràpidament sobre el seu eix donant així un gir rarament hexagonal. No obstant això, l'aparell mai va ser utilitzat per a realitzar treballs mecànics i les potencials aplicacions pràctiques de la invenció d'Heró no van ser reconegudes. Es va considerar com una curiositat, ja que no tenia cap ús i en el seu moment no tenia utilitat específica.

# data[].attributes.body
En tot motor a reacció hi distingirem diferents parts, que seguint el curs dels gasos són:

Tovera d'admissió: És per on és admès o xuclat l'aire exterior per després ser cremat

Compressor : Part on s'eleva la pressió de l'aire per augmentar el rendiment.

Cambra de combustió: On es realitza la mescla adient, d'aire i combustible i la posterior ignició i combustió.

Turbina: Lloc on s'aprofita l'energia dels gasos per moure normalment el compressor.

Tovera d'escapament: Indret per on surten a gran velocitat els gasos resultants de la combustió, que són els responsables de l'impuls del motor.

Mecanismes auxiliars : Tals com bombes d'injecció i greixat, sistema d'arrancada, reductors.

# data[].attributes.body
Es va crear l'any al 1893 per l'ingenier alemany Rudolf Diesel

# data[].attributes.body
Dièsel

# data[].attributes.body
En aquesta fase entra aire al cilindre (sense barreja de combustible) que és succionat pel pistó en el seu moviment de descens.

# data[].attributes.body
Després d'arribar el pistó al capdavall, i un cop es tanquen les vàlvules d'admissió, el cilindre inicia el seu ascens comprimint l'aire fins a arribar al punt més alt de la cursa. La relació de compressió varia entre 14 i 22.

# data[].attributes.body
L'elevació de temperatura (440º C) que acompanya la compressió permet una combustió espontània en injectar el combustible. Amb les vàlvules tancades, l'expansió del gas obliga el pistó a baixar fins al punt mort inferior (PMI)

# data[].attributes.body
El motor Otto va ser el primer motor d'explosió de quatre temps ideat per l'alemany Nicolaus Otto

# data[].attributes.body
Fa servir gasolina

# data[].attributes.body
En arribar el pistó al PMI les vàlvules d'expulsió s'obren i els gasos s'expulsen a l'exterior.

# data[].attributes.body
Un eficaç sistema de vàlvules d'admissió, que controlaven el flux dels gasos a través del cilindre.
Un carburador que permetia regular amb precisió la barreja d'aire i combustible (el que va fer possible utilitzar combustibles líquids com la gasolina a més de gasos).
Un sistema elèctric de generació d'espurnes de ignició mitjançant magneto, que va substituir al primitiu sistema de "tub calent" 1 inicialment utilitzat. És aquest un dels aspectes particulars que diferencia els motors Otto de benzina de les màquines Dièsel (en què la ignició es produeix mitjançant l'escalfament a elevada temperatura de l'aire a l'interior del cilindre en ser sotmès a una alta compressió).

La sincronització d'aquests tres sistemes amb la base mecànica del motor (integrada pels conjunts cilindre-pistó; biela-manovella, i el volant d'inèrcia) estava resolta mitjançant un enginyós sistema de lleves i manetes excèntriques, lligades per engranatges unívocament a les dues fases de desplaçament del cilindre.

El gran volant d'inèrcia és un element fonamental en aquestes màquines monocilíndriques, ja que a més de donar uniformitat al gir del motor (com en altres màquines rotatives), acumula l'impuls necessari perquè el sistema continuï en moviment tant en la fase de compressió com a la fases d'admissió de la barreja i d'expulsió del combustible un cop cremat.

# data[].attributes.body
Hi ha dos tipus de motors que es regeixen pel cicle d'Otto creats per IO, els motors de dos temps i els motors de quatre temps. Aquest últim, juntament amb el motor dièsel, és el més utilitzat en els automòbils ja que té un bon rendiment i contamina molt menys que el motor de dos temps.

# data[].attributes.body
L'eficiència o rendiment tèrmic d'un motor d'aquest tipus depèn de la relació de compressió, proporció entre els volums màxim i mínim de la cambra de combustió. Aquesta proporció sol ser de 8 a 1 fins 10 a 1 en la majoria dels motors Otto moderns. Es poden utilitzar proporcions majors, com de 12 a 1, augmentant així l'eficiència del motor, però aquest disseny requereix la utilització de combustibles d'alt índex d'octans per evitar la detonació.

# data[].attributes.body
Contamina bastant menys que altres tipus de motors

# data[].attributes.body
Els preus són bastant variats

# data[].attributes.body
Contamina menys que altres tipus de motors, té molt bon rendiment

# data[].attributes.body
Cap

# data[].attributes.body
L'energia química del combustible es transforma en Energía mecánica empenyent els pistons en el motor. L'Energí amecánica o el treball mecànic és el producte de multiplicar Unafuerza per l'espai viatjat. Si per exemple, un pistó és empuxat amb una força de 4000 quilograms i la seva carrera és de 86 mm, el treball desenvolupat:

# data[].attributes.body
Els preus són bastant variats

# data[].attributes.body
Contamina menys que altres tipus de motors, té molt bon rendiment

# data[].attributes.body
Cap

# data[].attributes.body
contaminen menys que altres motors.