# data[].attributes.headline
Andreas Bruun, 24 år, maskinmesterstuderende

# data[].attributes.subject
Andreas Bruun, 24 år, maskinmesterstuderende

# data[].attributes.body
”For nyligt var min fætter og jeg ude at besøge min bedstefar, som har Alzheimers. Han har ikke lyst til at være her længere, og det spørger han os om hjælp til. Det er ret ubehageligt. Han har været syg i over 5 år nu. Vi var tætte, da jeg var mindre, og jeg var altid hjemme hos ham og min bedstemor en uge i sommerferien. Vi er generelt tætte i min familie og har altid set hinanden meget.

Min bedstemor bor lige ved siden af, så de ser hinanden hver dag, men jeg tror, det er sundt for hende, at de ikke bor sammen, for det tog meget hårdt på hende. Hun håber også på, at det snart slutter. Han sagde til mig, at jeg snart skulle klippes, men jeg ved ikke, om han kunne huske mit navn. I går sagde han, at han ville sælge noget jord, som blev solgt for 10 år siden. Men han kan godt stadigvæk lave sjov. Han ville meget gerne op at stå, men det kan han ikke længere. Så sagde han: ”hvem kommer først op at stå”, og så tog vi fat i ham og fik ham op. Det var en af hans gode dage. Det er ærgerligt, at det ikke er lovligt at sende ham afsted. Det lyder måske ulækkert at sige, men han vil jo ikke selv længere, og det er et helvede for ham.”

Af Signe Bertram

# data[].attributes.body
På en bænk i Mindeparken sidder 20-årige Carla fra Australien og skuer ud over Århus Bugt. Carla har kun boet i Danmark i en måneds tid, så hun har besluttet sig for denne søndag at tage på sightseeing-tur i Århus. Hendes første stop er Marselisborg Slot og området omkring. Hun fortæller om valget af Danmark: "Jeg har et par venner i København, der anbefalede Danmark, så jeg ansøgte om at læse biologi på Århus Universitet og fik heldigvis pladsen."

Biologi er noget, der ligger Carla meget på sinde, og det er derfor også en del af historien om, hvorfor hun valgte at forlade hjemlandet: "Jeg har boet i Australien hele mit liv, så nu ville jeg ud at se noget anderledes," siger Carla og fortsætter: "Nu læser jeg jo biologi, så jeg synes også, det er rigtig spændende at se forskellige økosystemer rundt omkring i verden."

Om et år er Carla færdig med biologiuddannelsen, og hun har endnu ikke lagt sig fast på fremtiden, og hvilket land hun vil slå sig ned i: "Danmark ville være et skønt sted at bo - måske bare for en lille tid. Men al min familie er i Australien, og der er langt til Australien herfra. Det afhænger nok af, om jeg kan få et job her, eller om jeg møder en her, jeg skal bo med."

Af Peter Ingemann Nielsen

# data[].attributes.headline
Sara Bindeballe, 38 år, Biblioteksformidler

# data[].attributes.subject
Sara Bindeballe, 38 år, Biblioteksformidler

# data[].attributes.body
”Jeg har levet det meste af livet med en bog i hånden. Jeg er så nørdet, at jeg har en liste over alle de bøger jeg har læst gennem livet. Det startede engang jeg var i 20erne, og så begyndte jeg at skrive hvilke bøger jeg har læst - delt op efter hvor jeg boede. Jeg passerede 1000 bøger her for nylig, jeg tror vi er på 1050 nu. Grunden til at jeg ikke kan lade være med at læse er at jeg får en følelse af at jeg får lov til at leve en masse liv, jeg normalt ikke ville få lov at leve. Der er ikke den menneskelige erfaring jeg ikke kan forestille mig. Jeg kan forestille mig hvordan det er at være i hvilken som helst livssituation, hvor som helst i verden, og hvor som helst i historien.

Jeg ved ikke hvorfor jeg er vild med de bøger jeg er. Det er nok mit kunstsyn. Jeg har ikke læst litteraturvidenskab, heller ikke kunsthistorie for den sags skyld, og har ikke noget analyse- eller begrebsapparatet. Jeg læser vildt, og i alle retninger. Jeg kan mærke, at enten får jeg en mavepuster af noget, eller så gør jeg ikke. Og det jeg får en mavepuster af, vil jeg sindssygt gerne fortælle alle andre mennesker om.”

Af Nicolai Jørgen Jørgensen

# data[].attributes.body
”Jeg kan virkelig godt lide at gå. Gå lange ture og så bare sætte mig et eller andet sted og høre musik. Lige nu er jeg på vej hen til Foodfestivallen, og så tog jeg lige en pause her, fordi jeg synes skyerne var mega vilde. Jeg er vokset op på landet, hvor rytmen bare er en anden, tempoet i byen kan godt være lidt meget, synes jeg. Derfor er det vildt vigtigt for mig at finde ro i ting omkring mig, ellers fungerer jeg simpelthen ikke ordentligt.

Jeg studerer Nordisk sprog og litteratur. Tanken er, at jeg skal være lærer. Jeg startede egentlig på et andet studie for tre år siden og droppede ud. Jeg kom til at tænke rigtig meget over, hvilke forventninger jeg har til mit liv. I forhold til hvor meget jeg egentlig gerne vil arbejde, og hvad der er vigtigt. Er det vigtigt at have en karriere, eller er det vigtigere for mig at have tid? Og så tror jeg, at jeg blev enig med mig selv om, at jeg hellere vil arbejde 37 timer, og så have tid til alt muligt andet. Karriere er bare ikke så vigtigt for mig. Da jeg var yngre, var jeg altid bange for at gå glip af noget. Jeg kom nogle gange til at strække mig selv for meget. Men nu synes jeg egentlig, at jeg har fundet en rigtig god balance.”

Af Laura Nissen

# data[].attributes.body
"Jeg er på kontanthjælp og på vej imod et flexjob. Så lige nu er jeg nede ved noget der hedder CSV."

"Da jeg var arbejdssøgende i 2010, der lige inden jeg blev sygemeldt, der skulle jeg søge fire jobs om ugen, og jeg skulle også søge praktikplads, fordi det var sådan noget med, at der skulle man have en måneds praktik ad gangen, så det skulle jeg også søge oveni. Jeg skulle også få mit liv til at fungere, og jeg skulle træne, og lige pludselig så kollapsede det hele bare. Så der var mange ting. De sætter rigtig store krav til folk.
Jeg havde først fået at vide at jeg havde ADD, og så snakkede de noget om, at nu har jeg muligvis Aspergers syndrom i stedet for, så de er i gang med lige at undersøge det.
Det er altså ikke os alle sammen, som har den mulighed for at kunne sætte sig ned og skrive en masse ansøgninger og sådan noget. Man gør jo hvad man kan ikke også? Men hvis ikke man lever op til det, så kan man risikere at man mister sine penge."

AF MARTIN PEDERSEN

# data[].attributes.body
“Jeg har arbejdet som pædagogmedhjælper i to et halvt år nu. Det her er mit sidste år, og så stopper jeg næste sommer. Jeg har lært rigtig meget om mig selv ved at arbejde som pædagogmedhjælper, især hvor meget man egentlig kan klare. Der kan være meget at se til, og man kan nemt komme til at stresse. Men nogle gange stopper jeg også op , hvis jeg er i et stresset øjeblik og tænker: “vi har det faktisk rigtig fedt, og du behøver ikke stresse”. Jeg elsker mit arbejde, men jeg er ved at køre død i det efter så lang tid.

Jeg ved ikke helt, hvad jeg skal efter sommerferien. Jeg vil gerne starte på en uddannelse og tænker måske at læse noget fransk. Jeg glæder mig virkelig til at prøve at få en anden hverdag, men jeg er meget forvirret omkring uddannelse. Jeg er blevet lidt skræmt for at gå i skole igen, fordi jeg er blevet så vant til at arbejde. Jeg tror, det ender med at blive en nødløsning, hvor jeg bare bliver nødt til at vælge et eller andet. Jeg har ikke fundet noget endnu, hvor jeg tænker: “det har jeg lyst til at lave resten af mit liv”. "

Af Marie Møller Munksgaard

# data[].attributes.body
Jeg kommer lidt udenfor Middelfart, og er med i sådan en nostalgi-facebookgruppe. Her dukker der pludselig et opslag op om Strynø, som jeg svarer på. Der kommer mit ophav fra, min far er fra Strynø.

Jeg svarer så på det opslag, og vi skriver frem og tilbage. Den her mand skriver så "hedder du Knudsen?", "ja", "Anne Knudsen?", "Ja det er min farmor". Han kender min farmor og farfar, det viser sig, at han er Strynøboer. Han fortæller en masse historier om min farfar, som jeg ikke kendte.

Den her mand sender mig nogle adresser på steder, jeg kan overnatte på Strynø, og min veninde Kirsten og jeg tager over, og overnatter på det gamle nedlagte Mejeri. Da min fars bror fylder 14, skal han finde en læreplads, og han kommer i lære på mejeriet. Og det værelse vi har sovet på var et af dem, han har sovet på, da han var i lære.

Inden vi tager derover, tager jeg lige et billede med af min onkel fra mejeriet med. Dem der ejer mejeriet nu, de er meget interesserede for lokalhistorien på Strynø, og de blev meget taknemmelige. Det er nemlig det første billede de har, der er taget inde på selve mejeriet.

Af Frederik Zeuthen

# data[].attributes.headline
Lena Lauridsen, 50 år, førtidspensionist

# data[].attributes.subject
Lena Lauridsen, 50 år, førtidspensionist

# data[].attributes.body
”Livet har været lidt hårdt ved mig, så jeg har en masse bagage med mig. Nok også mere end hvad der er nødvendigt. Man kommer jo til et punkt, hvor man ikke kan blive ved med at tage imod. Jeg plejer at sammenligne det med at hæve penge i banken: Du kan ikke bare blive ved og ved, for på et eller andet tidspunkt skal der altså betales noget tilbage.

Jeg startede på lykkepiller for et års tid siden, da min storesøster blev alvorligt syg. Hun var smittet med en multiresistent bakterie, de simpelthen ikke kunne få bugt med. Den endte med at æde hende op.

Problemet er bare, at når man er på antidepressive, så føler du ingenting. Du er ikke ked af det, du er ikke glad, du er ikke trist, du er ikke sur, du er ingenting. Derfor er jeg nu i gang med at trappe ud af mine lykkepiller. Jeg trænger til at mærke livet igen. Det er bare nemmere, når man kan mærke tingene – også selvom det føles farligt at skulle undvære pillerne.”

Af Rebecca Plaetner

# data[].attributes.headline
Nicolai Hansen, 45 år, pædagog og kunstner

# data[].attributes.subject
Nicolai Hansen, 45 år, pædagog og kunstner

# data[].attributes.body
“Nu er jeg måske nået en alder og et sted i mit liv, hvor jeg tænker: ”kan jeg ikke bare gøre det, som jeg har lyst til?”. Så længe det ikke ligesom går ud over nogen eller ødelægger noget for nogen, så er det vel fint nok. Så skal man vel ikke hænge sig så meget i, hvad der er normalt. Så nu har jeg været på arbejde i dag og synes, at det var fedt, og så har jeg taget lidt tidligere fri, fordi jeg gerne ville lave det her kunst. Så bliver pædagogen eller afdelingslederen placeret ved skrivebordet, og så tager jeg kunstneren på. Og så i morgen når vækkeuret ringer, så tager jeg lige afdelingslederen på igen. Så jeg tror, at jeg har fundet en eller anden balance i det, hvor der er plads til det hele, og hvor det giver mening.”

Af Lene Hardt Andresen

# data[].attributes.body
Af Sarah Jane Kok

Jeg er ved at uddanne mig som ejendomsservicetekniker. Jeg skal ned på Århus Universitet, hvor jeg arbejder.

Det er et hyggeligt arbejde, man møder nye mennesker hver dag. Det er aldrig den samme arbejdsdag. Hver dag prøver jeg noget nyt og der kommer nye mennesker til og fra. Nu er jeg jo nede på universitetet og de laver jo forsøg og sådan noget, så der sker hele tiden noget nyt. Det er et meget anderledes arbejde at have. Man skal kunne en masse ting – f.eks. for jeres skyld. Jeg skal sørge for at i kan være i jeres lokaler. Og at din lejlighed fungerer som den skal.

# data[].attributes.body
Isaiah er flyttet fra Kentucky, US, til Danmark for at prøve lykken som arkitekt. Han har en bachelor i arkitektur, og leder efter et job på en tegnestue, så han kan søge om opholdstilladelse.

“I meet the basic requirements for a job, but I don’t know if my way of thinking architecture, fits in the general idea of what architecture should be. On one hand, I feel like I need to think more about what they want, and kind of adapt to that, on the other hand, I need to be more specific about what I know I can offer a company."

Isaiah’s umiddelbare plan er, at tage sit portfolie og sit CV under armen, besøge forskellige tegnestuer i København og håbe på det bedste.

Af Jonathan Dalsmund

# data[].attributes.body
” Som barn tænkte jeg, at jeg skulle være skibsofficer for Mærsk, men da jeg efter gymnasiet prøvede at arbejde i en vuggestue, så vidste jeg, at det skulle være noget med børn og mennesker. Jeg tog derfor læreruddannelsen og underviser i blandt andet Natur/teknik."

"Min passion for natur opstod gennem min kone, som tog mig med ud på svampeture i skoven og senere i sommerhus for at kigge på sommerfugle. Det triggede noget i mig, og jeg vil bare helst gerne vide alt om det hele. Jeg valgte derfor også at blive involveret med natur organisationer i min fritid."

"Det var på et tidspunkt, hvor jeg var arbejdsløs og var oppe på arbejdsformidlingen. Her mødte jeg en biolog og en pædagog, der delte min passion for natur, og vi meldte os sammen ind i Natur & Ungdom. Jeg tog herefter deres uddannelse ”Ildfugl”. Som ”Ildfugl” har jeg været med til at arrangere Naturens dag, som er rettet mod børn. Budskabet er at udbrede glæden til naturen og vise, hvor mangfoldig naturen i Danmark også kan være. Det vil jeg gerne dyrke endnu mere ved at blive naturvejleder i fremtiden.”

Af Benjamin Nielsen Hald

# data[].attributes.body
Jeg møder Simon i det central Aarhus. Simon er 21 år og lige flyttet til Aarhus for at læse international erhvervskommunikation.

"Oprindeligt kommer jeg fra Birkerød lidt nord fra København, men er flyttet til Aarhus i august. Jeg er flyttet hertil for at starte på studiet, men egentlig også bare for at se og prøve noget nyt.

Jeg har fået et rigtig godt indtryk af Aarhus. Aarhus er en dejlig by. Her er plads til forskellighed, og så er der rigtig mange studerende. Noget af det første jeg bed mærke i, var et Aarhus-sæt, som er en Ceres Top og en Arnbitter. Det blev jeg introduceret for allerede første aften.

Jeg kan godt lide at gå på OliNico, hvor man kan man få blåmuslinger til 55 kroner. Det er blevet et af mine yndlingssteder her i starten, og jeg kan godt lide at tage derned med nogen venner og få noget god vin og billig mad.

Jeg tror altid, der er nogen afsavn, når man flytter til et nyt sted, som f.eks. vennegrupper og familie, men det er også fedt at komme væk og prøve noget nyt, synes jeg. Der sker heldigvis også så meget lige nu, så afsavnet er ikke noget, jeg har tænkt særlig meget over indtil videre. Det kan godt være, det kommer, men lige nu føler jeg ikke, jeg har et stort savn til derhjemme. Men selvfølgelig er der noget tilvænning, for hele min familie bor på Sjælland."

Af Emil Birch Jensen

# data[].attributes.body
"Det startede med, at jeg hørte en bemærkning fra min bedstemor om, at jeg havde taget lidt på den senere tid. Jeg overhørte det ved en tilfældighed, og der tænkte jeg, at nu skulle jeg bare i gang. Jeg har også altid løbet og trænet meget, og jeg tror bare, at jeg blev fanget i det. Jeg begyndte at få alle mulige regler for, hvor meget jeg skulle træne, og hvor meget jeg skulle spise. Med tiden blev det bare mere ekstremt.

Det var i gymnasiet, jeg fik anoreksi. Det startede i 3.g, hvor jeg startede i behandling, men der skete ikke rigtig noget. De var først i mine to sabbatår, hvor behandlingen virkelig rykkede. Det tog lang tid. Først handlede det bare om, at jeg skulle tage på i vægt. Derefter begyndte jeg at arbejde på, hvordan jeg skulle få det bedre med mig selv.

Jeg har skulle bygge mig selv op igen, og det har gjort, at jeg hviler mere i mig selv. Jeg er mere mig på en måde. Mit liv før og nu er to forskellige ting. Det er lidt sjovt, når jeg tænker tilbage på, hvordan det var før, fordi jeg husker det som om, at jeg fulgte flokken. Jeg turde ikke skille mig ud , men nu har jeg lært at være ligeglad. Det påvirker stadig mit liv i dag, og jeg kan stadig bruge ting, som jeg har lært i den proces. Hvis jeg for eksempel bliver usikker på et eller andet eller tænker over, hvad andre tænker om mig, så husker jeg altid tilbage på alle de gode ord, jeg har fået med på vejen. Den hjælp, jeg har fået, er med til at fjerne de tanker."

Af Jannie Strand

# data[].attributes.headline
Børge Nylund, 69 år, tidligere stifter af Café Jorden, Café Smagløs, Sidewalk og Globus Flakket. Uddannet arkitekt og nyligt pensioneret.

# data[].attributes.subject
Børge Nylund, 69 år, tidligere stifter af Café Jorden, Café Smagløs, Sidewalk og Globus Flakket. Uddannet arkitekt og nyligt pensioneret.

# data[].attributes.body
Af Tobias Leth Nielsen

”Jeg er gift, har fem børn og tre børnebørn, hvor jeg har en til på vej nu. Det er min yngste pige, der er gravid, og hun føder til februar. Jeg har et barnebarn på 12, 10 og 7 år.

Jeg er så småt ved at tage arkitektkarrieren op igen. Jeg er indtil videre ved at give nogle gode råd til mine venner, hvor jeg tegner lidt for dem. De ting, jeg tegner, er tilbygninger og indretning af tagterrasser. Lige nu har jeg en lejlighed inde i midtbyen. Jeg bor lige nu i mit kolonihavehus. Jeg har også et hus i Spanien nede i Andalusien oppe bjergene ved en gammel olivenfarm.

Jeg tror, at jeg er på vej i et bofællesskab. Jeg har tidligere boet mange år i et kollektiv, dengang jeg studerede i Kolding. Så fik jeg en karriere og børn, så jeg tænkte, at nu kunne vi passende flytte i et bofællesskab med en masse bæredygtige elementer, sunde huse, gerne økologisk bygget og selvfølgelig med en masse fællesskab”

# data[].attributes.body
Af Anne Poulsen

"Jeg ved som en af de få, hvad jeg er god til, det er der mange, der har svært ved at navigere rundt i. Jeg er god til musik, elektronisk især. Derfor arbejder jeg som koordinator og eventplanlægger her på Godsbanen. Jeg synes det er spændende og givende at være en del af et sådan kreativt miljø med plads til udfoldelse – hellere et mini Berlin end et mega Herning er vores uofficielle motto. Selv har jeg spillet I band før. Dog er jeg for tiden i gang med et lille sideløbende projekt. Jeg er i samspil med nogle kontakter I Columbia ved at starte en økologisk chokoladefabrik op. Vi har allerede plantet 3000 træer. Til efteråret skulle det gerne være i gang, forhåbentlig kan vi give Anthon Berg kamp til stregen."

# data[].attributes.body
Andreas, 25 år

Jeg møder Andreas på Assistens kirkegården i hjertet af Nørrebro. Han er med sine egne ord: ”bare ude at gå en tur” og ”solen skinner jo så skal lige ud og nyde det sidste solskin”. Han fortæller, at han har boet på Nørrebro hele sit liv. Han studerer plantevidenskab som en forlængelse af en bachelor i biologi og bioteknologi. Interessen for naturen har Andreas især fået fra sin farfar. Hans farfar havde et drivhus, og hver gang Andreas som barn besøgte ham ”skulle vi lige se, hvad det var for nogle ting, som han groede”. Farfaren arbejdede i miljøministeriet, og hos ham kom Andreas i skolepraktik. Han var bl.a. med til at undersøge kvaliteten af vandløb. Det foregik ved, at de talte igler og forskellige insekter. ”Det syntes jeg var vildt fedt”. Han fortæller også, at han gik i skovbørnehave og med sine egne ord har han nok været ”et bybarn som gerne ville tæt på naturen”. Nu er han lige startet på et kursus i etnobotanik. Det handler om, hvad andre kulturer benytter botanik til. Han og hans gruppe skal ud og lave noget feltarbejde her i Danmark, og de overvejer at interviewe folk om, hvad de får ud af at være tæt på planter og naturen. Lige som vi her på Assistens kirkegården er omgivet af store smukke træer, planter, egern og fugle, der synger.

Af Asger Korsgaard Jensen

# data[].attributes.body
”Jeg var 17 år gammel, da jeg en morgen spontant droppede skolen og besluttede mig for at rejse væk hjemmefra – så jeg tog toget til Aarhus.”

”Jeg var hjemløs i cirka seks år, hvor jeg enten boede under en bro ved Magasin eller, hvis det var vinter, besatte ledige huse rundtomkring i Aarhus. Når først man var inde i livet som en hjemløs, var det svært at slippe fri igen – ’en gang hjemløs, altid hjemløs’ plejede vi at sige.”

”På daværende tidspunkt ønskede jeg heller ikke at komme ud af det. Der var mange fordele ved at være uden hjem. Fx havde jeg super godt forhold til alle mine venner, jeg var sammen med. Når man ikke har andet at tage sig til, end at være sammen med vennerne, så får man et stærkt bånd. Min relation til dem var stærkere end til min familie.”

”Alle problemerne ved at skulle have hus fulgte heller ikke med. Jeg slap for oprydning, husregler og jeg slap for at tænke på penge og betalinger – jeg havde friheden til bare at være mig selv. De materialistiske ting betyder også kun noget, hvis du har et hjem. Når man ikke har et hjem, betyder enighed og nærvær med de nærmeste meget mere for dig. Det tror jeg godt mange kunne lære noget af.”

”Jeg synes, at alle burde prøve at leve som hjemløs! Især ’shopaholics’ og folk der glemmer medmenneskelighed - det er godt for dem at sætte sig ind i andres perspektiv, og godt for alle mennesker at prøve et helt simpelt liv uden brug af teknologien - man behøver den ikke.”

”Alligevel er jeg glad for nu at være ude af det. Selvom jeg havde meget glæde af de små ting i livet, og at det var fedt, så er det bare rart at have et hjem. Et sted hvor jeg kan komme hen i vinteren. Et hjem med hyggelige rammer som skaber ro og sikkerhed og som kan sikre, at jeg får søvn.”

”Derfor skal jeg også have et hjem fremover. Min lejlighed og jeg fejrer snart, at vi har været sammen i to år – det er sådan nogle ting, man husker og gør sig selv opmærksom på, når man engang ikke har haft trygheden af hjemmet.”

Af Jacob Møller Nielsen

# data[].attributes.body
”Jeg har hele livet igennem været draget af kunst, og er i dag kunststuderende på Det Jyske Kunstakademi. Jeg står foran et udlandsophold, da jeg i slutningen af måneden skal på udveksling til Wien i fem måneder. Jeg er i første omgang blevet optaget på vintersemesteret, men jeg håber på, at jeg også kan få sommersemesteret med. Så hvis alt går efter planen, skal jeg være i Wien i 10 måneder. Jeg er blevet optaget på linjen Art and Digital Media, der ledes af den østrigske professor Konstanze Ruhm, der selv er udøvende billedkunstner. Jeg ser meget frem til at lære af ham. Det bliver dog en stor omvæltning for mig at komme til Wien, da jeg er vant til 30-40 kunststuderende på hele Det Jyske Kunstakademi, hvorimod der vil være 30-40 studerende pr. klasse i Wien.”

”Jeg forventer, at studiet vil udvikle mig meget på det teoretiske plan som kunstner, da det er teorien indenfor digitale medier, der er i fokus på studiet i Wien. Dog frygter jeg lidt, at studiet vil kunne være med til afgrænse mig i min kunst, hvilket jeg i bund og grund ikke synes om. Jeg foretrækker, at jeg kan lave kunst i forskellige medier i stedet for kun at have fokus på ét medie.”

”Jeg ønsker at kunne leve af min kunst ved at lade det udstille, ligesom min morfar, Hans Günther Hansen, gjorde. Han forsørgede nemlig sin familie ved at male malerier og sælge dem. Dog vil jeg gerne være kendt under mit kunstnernavn Clara Denmark.”

Af Sebastian Würtz Bonde

# data[].attributes.body
"Jeg har respekt for det der derude... Jeg ved, hvor voldsomt det kan være.. Det kan være meget grimt... For dem, der ikke kender det - de får en oplevelse som de aldrig nogensinde kommer af med… Det er svært at forklare. Men det var jo sådan det var. Jeg vil ærligt indrømme, at når man så sådan en mur af vand komme væltende, så tænkte man 'hold da kæft man' - hvor lander den henne på båden? Bølgerne var jo 10-15 meter. Det kan godt være barskt. Jeg har aldrig været bange, men jeg har respekt for det."

Af Katrine Noer.

# data[].attributes.body
”Vi havde UU-timer og vores lærer spurgte hvad vi ville efter 9. klasse […] Min mor har foreslået alt muligt, også dengang jeg gik i 7. klasse. Men ja, man kan godt begynde at mærke presset og at man skal til at sætte sig ind i ting. [...] min bror har også foreslået alle mulige ting som jeg kan overveje, og jeg ved det ikke - det er ikke så fedt.”

”Mine forældre er skilt. Det har de været i cirka 7 år. [...] Jeg har haft en periode, hvor jeg var meget uvenner med min mor og jeg gad ikke rigtig være hos min far. […] nogle gange så er han halv-ligeglad med alting så han sidder bare ved tv'et og så tv eller sidder ved computeren og spiller nogle spil eller sådan noget. Og så er man bare sådan ”Hvad med mig?”, så man lærer bare at passe sig selv, det er dét jeg har lært at tage med videre, ved at have skilte forældre,”

”Jeg synes faktisk det er ret lækkert at være alene, jeg tænker det er en god evne at have.  Det er vigtigt at være social. Men det at kunne være alene, det har været så praktisk for mig, i og med at jeg har haft lidt svært ved at skabe venner. Jeg vil ikke sige, at jeg har været kræsen, der er bare mange der ikke er særligt venlige eller respektfulde overfor alt og alle. Det hader jeg virkelig, ”lad vær' med at være sådan en røv!”  - ærlig talt, jeg hader det. Det gør det virkeligt svært i min alder, for det er jo den stereotypiske teenager. Larmende, irriterende - det er nok grunden til at de ældre er lidt trætte af os engang imellem, for der er virkeligt mange der er sådan. ”

Af Jeppe S. Midtiby

# data[].attributes.body
Det er søndag. Klokken har lige passeret 12, og solen skinner. Ikke meget, men nok til at folk tør bevæge sig ud en formiddag i september. På en bænk nær Ingerslev boulevard træffer jeg Lisselotte, som ikke var på vej nogen steder hen. Liselotte er sygeplejerske og har været det i mange år. ”Jeg er opvokset i en sygeplejerskefamilie, så det at beskytte dem der ikke kan beskytte sig selv, har været en meget stor del af min opvækst. At man skal yde det man kan, for dem der ikke selv kan. Jeg har både en bror og en søster der er sygeplejerske. Deres ægtefæller er også sygeplejerske, så det er en hyggelig juleaften” siger hun med et smil og læner sig tilbage.

Liselotte er ikke en af de typiske sygeplejersker, man ser når man har brækket et ben eller vågner efter en operation. Hun har nemlig i over 18 år arbejdet på en psykiatrisk modtagelse på Risskov psykiatriske hospital. Det liv har hun nu sagt farvel til, men har ikke opgivet sit erhverv. ”Jeg har valgt at være vikar nu, og komme ud på alle afdelinger. Det har jo så også den store fordel, at jeg kender mange af patienterne, som desværre kommer igen. Men det giver lidt mere frihed for mig selv at kunne bestemme, hvornår jeg vil tjene mine penge. Det kræver dog også en del selvdisciplin at hive en månedsløn hjem." Fortæller Liselotte, som har sagt nej til at en højere løn, som hun ellers kunne have hivet hjem i det private.

Af Magnus Damborg

# data[].attributes.body
”Jeg har kun været i Danmark i 4 dage, men jeg er overrasket over, hvor meget overskud I har i jeres hverdag. Det er en stor kontrast til, hvad jeg ellers har oplevet. Jeg arbejder i min dagligdag som Fysioterapeut, hvor jeg blandt andet har været i Bolivia som nødhjælp i forbindelse med mit virke. Det var barskt, og jeg oplevede ting, som jeg ikke tidligere havde set. Jeg tænker altid på den her 14-årige dreng med et deformt ansigt, som hverken var i stand til at tykke eller synke selv. Han bliver garanteret ikke meget ældre end 20-25 år, og der var egentlig ikke mange ting, som jeg kunne hjælpe med. Jeg kunne udelukkende vedligeholde hans nuværende fysiske forfatning. Alligevel smilte han nogen gange til mig, og det er når sådanne ting sker, at jeg værdsætter mit arbejde. Et smil fra ham eller hans familie, som formår at se de positive ting i en ellers hård hverdag."
/ Af Joakim Frandsen

# data[].attributes.body
”For mig handler det om at være lykkelig. Bare ganske almindeligt lykkelig. Det er nok lidt kedeligt og alment, men det er unikt for mig. Det handler også om, at dem omkring mig er lykkelige. At de folk, der er i mit liv, er glade – glade for mig og for det, jeg kan give dem. Jeg ville nok gå på kompromis med min egen lykke for at gøre andre lykkelige. Og jeg ville nok gå for meget på kompromis med sig selv for andres skyld. Jeg tror, det er en af de ting jeg skal arbejde med. At se mine egne behov, og huske at sætte dem før andres.

Jeg ved ikke helt hvor det stammer fra, men der er nok en forbindelse mellem min splittede familie og mit behov for at gøre andre glade. Mine forældre er skilt, og min far har altid rejst rigtig meget. Det har nok betydet, at jeg har brug for at folk er der for mig. Og jeg har brug for bekræftelse fra folk.

Jeg kan huske, at jeg på et tidspunkt i gymnasiet havde det rigtig dårligt psykisk. Det var først, da min far sagde til mig, at det jo var en mulighed at droppe ud af gymnasiet – og at det var okay at droppe ud –, jeg første gang overvejede om gymnasiet var noget for mig. Der gik ikke særlig lang tid derefter, før jeg droppede ud. Det har altid været ham, der skulle gøres stolt. Han skulle bekræfte mig i alt, jeg gjorde. Så hans accept af at det var okay, at jeg ikke kunne klare det, betød alt.”

Af Amalie Simonsen

# data[].attributes.body
På en – for denne sæson – sjælden solrig dag i september møder man mange mennesker i Riis Skov. Unge, gamle og dem midt imellem. Ved en af byskovens høje skrænter møder jeg Kevin på 33 år, mens han tager billeder af den flotte udsigt ud over Aarhus Bugt og den gamle træskibshavn: ”Jeg har lidt den der Benjamin Button-ting med, at jeg startede mit liv med at være så alvorlig. På et tidspunkt blev jeg nødt til at stoppe op og spørge mig selv, hvor min ungdom egentlig blev af.” Så er samtalen i gang.

Det er hurtigt tydeligt, at Kevin har meget på hjerte, og jeg må tænde lydoptageren i en fart for at få det hele med: ”Jeg har ret tidligt oplevet, hvad der kan lade sig gøre, og hvad man egentlig kan, hvis man vil. Min erfaring er helt klart, at det handler om at give andre mulighed for at komme ud med deres ting.” Mens vennerne festede på Crazy Daisy, stod Kevin som blot 22-årig og holdt foredrag på Teknologisk Institut i Høje Taastrup. Foran ham sad vigtige folk fra Rambøll og Mærsk. Mange af dem dobbelt så gamle som ham selv. Allerede på HTX startede han sin første virksomhed, og i en meget tidlig alder begyndte han at tjene gode penge. ”Der var virkelig gang i business,” som han siger. Et par år senere stillede han dog spørgsmålstegn ved, hvad der egentlig betød noget for ham: ”Jeg begyndte at miste lidt af mig selv i det. Man arbejdede måske 3-4 uger på et projekt, og afslutningsvis får man sin betaling, en kold mail og et farvel. Fedt, men det var det.”

I dag driver Kevin et onlinesystem, hvor han forbinder folk med forskellige talenter og kompetencer. Det kan være alt lige fra bands, der skal bruge noget PR, og smykkedesignere, der skal bruge en hjemmeside. På den måde føler han, at han har fundet balancen mellem at tjene penge og være velgørende: ”Jeg ville faktisk have dårlig samvittighed, hvis jeg ikke brugte min viden til at hjælpe folk.” Kevin understreger mange gange i samtalen, at folk skal fokusere på at gøre det, de er gode til, og undgå at spilde deres tid på de ting, de ikke er gode til. Han tror på, at de fleste mennesker har et eller andet talent, der bare venter på at blive udfoldet, og de skal ikke være bange for at gå nye veje: ”Du skal jo ikke udstille dine værker på Louvre, hvis du er kunstner. Du skal udstille dem et sted, hvor folk ikke kun går efter Mona Lisa. Det er bedre at finde et sted, hvor der rent faktisk er en grobund, der ikke er optaget. Hvis du er et træ i en skov, er det mega nederen, hvis der er otte bøge rundt om dig med et kæmpe rodnet, så du ikke kan vokse. Hellere finde et stort åbent areal.”

Herefter takkede jeg for samtalen, slukkede lydoptageren og forlod skoven. Måske er der en rød tråd, i det Kevin siger.

Af Nikolaj Sjørup

# data[].attributes.body
”Jeg bor hjemme hos mine forældre. Jeg vil rigtig gerne flytte ud. Det er lidt begrænsende at bo derhjemme. At mine forældre skal vide, hvad jeg laver. Jeg kunne lige mærke, at jeg fik en besked, det kunne være min mor, der skriver, om jeg kommer hjem til aftensmaden. Det er jo egentlig ikke særligt begrænsende, men det giver alligevel en tilbageholdende følelse. En følelse af at der er nogle ting, som jeg skal. Jeg kan ikke bare sidde her og kigge. Jeg havde ellers sat hele aftenen af til at sidde på den her bænk.

Mine forældre er anderledes end mig. Meget anderledes end mig. Ikke så kreativt anlagte. De er it-nørder begge to og meget matematiske. De har nogle mere firkantede metoder og tilgange til livet. Det er nok også derfor, jeg føler, det er begrænsende at bo med dem.”

Af Bonna Haagen Pedersen

# data[].attributes.body
“Vi er egentligt fra Haderslev, men her i weekenderne kan vi godt lide at tage til Vejle. Så starter vi ved DGI hvor vi kan klæde om, og så ruller vi ellers bare rundt i Ådalen. Den værste derude hedder Fandens Vold. Ja vi var også engang oppe ad Kiddesvej, men jeg har jo også været med i Post Danmark Rundt i tidernes morgen. Men det slet ikke den værste, nej den ligger jo på den anden side. Gl. Kongevej og så den anden, Chr. Winthersvej, de er begge meget værre. Så tager vi gerne sådan en tur på en weekend.

Ja i Århus? Der er vores yndlingscafé i øvrigt Casablanca. Den ligger lige der ved kirken og skolen og banken. Men det jo kun hvis vi ikke kommer her forbi jer”

Af Anders Jensen

# data[].attributes.body
"Jeg er lige startet på HF, efter at jeg har været på højskole. Det er første gang jeg rigtig studerer siden niende klasse og det er ret længe siden. Jeg ville gerne være gået direkte videre til hvad jeg ville, men jeg er nød til at lære hvordan jeg studerer igen. HF'en er også kortere, så jeg kan komme hurtigere videre.

Efter HF'en vil jeg gerne være politimand. Eller rettere politikvinde. Men jeg er lidt nervøs om jeg kan få lov til at gå videre den vej, siden jeg har været indlagt. Så jeg har overvejet om jeg skal blive engeniør i stedet. Matematik og naturfag ligger lige for mig. Eller måske noget med mennesker.
Min indlæggelse er grunden til at jeg tager HF nu. Efter
niende klasse fik jeg en spiseforstyrrelse. Min hverdag fungerede ikke og jeg spiste slet ikke i lange perioder. Til sidst var det så slemt at jeg blev indlagt på 'Psykisk'. I de næste tre år havde jeg ingen drømme for fremtiden. Jeg fik hjælp hver dag men det virkede ikke som hjælp. Men det ved jeg at det var den dag i dag. Men virkeligheden den gang var at tabe mig eller dø.

Jeg er glad for at det er overstået nu. Jeg er optimistisk for fremtiden. Jeg føler endelig at jeg kan tillade mig at være glad.

Efter HF'en skal jeg have mig et sabbatår. Jeg tænker at jeg tager på højskole igen. Denne gang håber jeg at komme ind på Egmont. Så kan jeg også få afprøvet det med at arbejde med mennesker."

Af Mads Larsen

# data[].attributes.body
"Det er overvældende på den fede måde at få sit første barn. Det har været helt fantastisk og vanvittig hårdt.

Det er en kæmpestor tilvænning, og det hårdeste har nok været, at ens døgnrytme bliver vendt på hovedet, og at man ikke længere kan gøre, som man gjorde før. Nu er det vores datter, der styrer showet. Det er hårdt, når man har været vant til at sætte sig selv i første række, for man er jo egentlig ret egoistisk, når man ikke har noget barn.

Det hele er meget nyt lige nu. Min barsel er lige slut og jeg er begyndt at arbejde igen og har fået nogle vikarjobs som pædagog. Det er svært at overskue at komme i gang og få det hele til at passe sammen med min datter, som nu går i vuggestue. Derfor vil jeg kun arbejde 30 timer om ugen, og det vil jeg blive ved med, mens alle vores børn er små. Vi planlægger nemlig at skulle have flere børn i fremtiden, men maks. to mere."

-Af Stine Kærgaard Nissen