# data[].attributes.attachment_link.description
DEFINICIÓ DE LA MALALTIA - Intoleràncies i Al·lèrgies Alimentàries by antonio sales | This newsletter was created with Smore, an online tool for creating beautiful newsletters for educators, nonprofits, businesses and more

# data[].attributes.headline
Causes i factors de risc que la poden provocar

# data[].attributes.subject
Causes i factors de risc que la poden provocar

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Existeixen una sèrie de factors genètics, orgànics, funcionals i ambientals que poden promoure i desencadenar intoleràncies alimentàries:
> Factors genètics:
Parlem de factors genètics quan el problema d'intolerància es deriva directament de la predisposició de l'individu.

Els bebès neixen amb el sistema digestiu immadur, preparat per a tolerar tan sols la llet materna. A mesura que es desenvolupen, el seu sistema digestiu i absortivo, anatòmicament, fisiologicamente, funcionalment, va madurant i es va fent competent per a digerir i absorbir molècules més complexes i més alienes al seu mitjà primigeni.

Per exemple, l'enzim lactasa, que permetrà digerir les llets que continguin lactosa, és inductiu. En el bebè es va produint a còpia de mamar llet materna que l'anirà estimulant. En les primeres etapes de la vida les digestions són delicades i costoses: flatulències, principis de mal de ventre, excrements poc formats, etc. A mesura que transcorre el temps, la situació es va normalitzant gràcies a la creixent adaptació al mitjà extern.

Hi ha individus els quals la simptomatologia persisteix al decurs de mesos i anys. A vegades tota la vida. Es parla llavors d'intolerància permanent. En el cas de la intolerància al gluten, es denomina celiaquia. Existeixen altres formes de celiaquia de desenvolupament més tardà, o asintomáticas. Segons les recerques, en tots casos de celiaquia es dóna un component genètic.
> Additius alimentaris:
A través dels aliments incorporem additius que s'afegeixen amb la finalitat de preservar i millorar la qualitat higiènica i sensorial dels mateixos (conservadors, saborizantes, colorants, emulsionants, texturizantes...). La major part d'aquestes substàncies utilitzades per la indústria alimentària són molècules de síntesis, no existeixen en la naturalesa com a tals. Per tant, se les denomina xenobióticas o estranyes en l'organisme viu. Els òrgans eliminatoris no les poden tramitar ni alliberar-se d'elles, la qual cosa vol dir que s'acumulen en determinats punts: fetge, ronyó, pulmons, teixit adipós, teixit neurològic, pell, etc. Pot ocórrer que al capdavant del temps es desenvolupi una intolerància secundària a una saturació xenobiòtica.

De la mateixa manera es pot donar el cas que es produeixin tòxics o molècules estranyes generades en alguna etapa del procés d'elaboració, envasament o emmagatzematge. El nostre organisme té nombrosos sensors que són sensibles a l'impacte que produeixen aquestes substàncies i que ingressen per la boca, els pulmons o la pell, que es distribueixen saturant i atacant diferents òrgans i són la causa de certs trastorns i malalties. En aquest sentit podríem destacar la funció sentinella i per tant protectora que pot tenir el fet de sofrir una intolerància alimentària.

> CTPS / COPS : Compostos tòxics ambientals persistents i Composts orgànics persistents

Existeixen contaminants ambientals com el plom, el mercuri i altres metalls pesats, i compostos orgànics com per exemple hormones de síntesis, pesticides, herbicides, fungicides, productes petroquímics, etc. que persisteixen llargues dècades al mitjà. De fet, 80.000 productes químics van ser introduïts en el nostre ambient després del segle XIX i avui dia es desconeix la major part dels efectes que provoquen en els humans . Menys de l'1% d'aquests productes ha estat sotmès a anàlisis per a mesurar els seus efectes en l'organisme.

Els productes contaminants i tòxics es troben àmpliament distribuïts en el nostre entorn: productes de neteja, plàstics (ftalats i el bisfenol A), que es troben en biberons o ampolles d'aigua, i també en l'aigua i l'aire. Perfumeria i cosmètica. Materials electrònics. Materials ignífugs, tèxtils, estris de cuina... Se'ls denomina "disruptors hormonals", ja que se sap que afecten el sistema endocrí.

> Al·lergògens i/o tòxics continguts de manera natural en els aliments:

És ben conegut i descrit que no existeix gairebé cap aliment d'ús comú que no contingui alguna molècula de naturalesa tòxica per a l'organisme humà, que pot derivar, a vegades, en intoxicacions agudes (dependent de la dosi i la forma de l'ús de l'aliment) i a mitjà o llarg termini, produir al·lèrgies o intoleràncies alimentàries.

Per exemple, als llegums es troben les antitripsinas, que inhibeixen els enzims per a digerir les proteïnes. La màxima representant d'aquest grup és la llavor de la soia. Per un simple motiu: aquests antinutrientes es poden inactivar en gran part amb la cocció d'aquests aliments. Els llegums els mengem cuits habitualment. Però de la llavor de soia es deriva l'anomenada "llet de soia" que de fet és un liquat de dites llavors crues. Sembla que el processament, UHT, al qual se sotmet aquest liquat per a poder ser envasat i comercialitzat de forma segura, no acaba de ser suficient per a inactivar les antitripsinas.

Un altre exemple el podria constituir la solanina de les patates, l'elevada concentració de nitrats procedents del sòl natural als espinacs i les bledes, amines biógenicas en formatges i vins al llarg del seu procés de fermentació, que en individus medicats amb IMAO podrien desencadenar una crisi hipertensiva.

És necessari poder distingir i diagnosticar diferencialment en quin cas una intolerància alimentària prové del grau de competència orgànica del pacient en sinergia amb la seva genètica o en quin cas la causa desencadenant prové de la composició de l'aliment, que de tota manera, segur, promourà diferents respostes en individus diferents.

> Immaduresa intestinal i permeabilitat intestinal:

La immaduresa del tracte gastrointestinal del lactant justifica la freqüència dels fenòmens d'intolerància a proteïnes bovines i també el possible establiment d'un cercle viciós en alterar-se l'estat nutricional i la funció de barrera de l'intestí, fet que pot arribar a provocar una greu situació amb poliintolerancia a múltiples aliments proteics, i fins i tot als hidrolitzats.

Amb el naixement es dóna, a més, un augment de la permeabilitat per a macromolècules que anirà desapareixent gradualment amb l'edat. Aquest fet permet l'actuació d'alguns components biològics de la llet de dona que, com els factors de creixement, afavoreixen la maduració del tracte gastrointestinal.

> Episodis recurrents de malnutrició

Aquesta condició condueix a un excés de cúmul de xenobiòtics, CTPS i COPs d'una banda, i a un dèficit o manca de determinats nutrients (vitamines i minerals, antioxidants, etc.) per una altra, que necessàriament portarien a una neutralització del possible mal produït pels primers. Per tant, manca de funció protectora i preventiva que a la vegada predisposa a sofrir una síndrome d'intestí hiperpermeable (SIHP). Aquest SBHP podria ser alhora una de les causes d'intoleràncies alimentàries.

La tolerància immunològica és més difícil d'obtenir en el nen, jove i també adult que sofreix malnutrició en relació amb la disminució de la protecció local de la mucosa, la hipoenzimia pancreàtica, els trastorns de la motilitat i l'alteració en la resposta immunològica (tant local com general, humoral i especialment cel·lular).

# data[].attributes.attachment_link.description
Existeixen una sèrie de factors genètics, orgànics, funcionals i ambientals que poden promoure i desencadenar intoleràncies alimentàries: > Factors genètics: Parlem de factors genètics quan el problema d'intolerància es deriva directament de la predisposició de l'individu. Els bebès neixen amb el sistema digestiu immadur, preparat per a tolerar tan sols la llet materna.

# data[].attributes.headline
Diagnosi i proves que es poden fer per diagnosticar

# data[].attributes.subject
Diagnosi i proves que es poden fer per diagnosticar

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Per a les Intoleràncies

Per a les intoleràncies, n'hi ha una prova que permet detectar la presència d'anticossos IgG específics enfront de 109 extractes alimentaris per a conèixer a quins aliments és "sensible" el pacient i poden ser perjudicials per a ell.

El test es basa en una senzilla extracció de sang mitjançant la qual es podrà conèixer quins són els aliments potencialment nocius per al pacient.

D'aquesta manera, es facilitarà a l'especialista una informació de notable valor, ajudant-lo a una avaluació més concisa i a una millor prescripció dietètica.

En l'informe, segons els nivells de resposta dels anticossos, cada aliment genera una barra progressiva de diferent color:

· Aliments que s'han d'evitar: és recomanable eliminar-los de la dieta durant 6 mesos i anar introduint-los posteriorment de manera progressiva.

· Aliments que s'han de variar: s'inclouen els aliments que presenten un baix nivell d'anticossos. És aconsellable consumir-los com a màxim cada 4 o 5 dies.

· Aliments que es poden prendre sense restricció: són tots aquells que no generen nivells evidents d'anticossos en l'organisme, per la qual cosa no hi ha restricció en el seu consum.

El pacient ha d'acudir al laboratori per a l'extracció de sang en dejú de 4 hores.

Per a poder realitzar-se la prova, el pacient ha d'estar un mes sense prendre cap medicament que contingui corticosteroides.

El test d'intolerància alimentària no és recomanable en els casos de:
> Recerca de possible malaltia celíaca > Recerca d'intolerància a la lactosa > Recerca d'al·lèrgia
Per a les Al·lèrgies Alimentàries

No existeix una prova perfecta per a confirmar o descartar una al·lèrgia alimentària.

El teu metge considerarà diversos factors abans de fer un diagnòstic.

Alguns d'aquests factors són els següents:

> Els teus símptomes: Explica-li al metge els antecedents detallats dels teus símptomes (quins aliments i quina quantitat d'ells semblen causar-te problemes).

> Els teus antecedents familiars d'al·lèrgies: També proporciona informació sobre els membres de la teva família que tinguin al·lèrgies de qualsevol tipus.

> Una exploració física: Un examen minuciós pot ajudar a identificar o descartar altres problemes mèdics.

> Una prova cutània: Una prova cutània amb punció pot determinar la teva reacció a un aliment en particular. En aquesta prova, es col·loca en la pell de l'avantbraç o l'esquena una petita quantitat de l'aliment que se sospita. Després, un metge o un altre professional de salut punxen la pell amb una agulla perquè passi una petita quantitat de la substància sota la superfície de la pell.

Si ets al·lèrgic a la substància que s'està provant, t'apareixerà un petit embalum o una reacció. Has de tenir en compte que una reacció positiva a aquesta prova no és suficient per a confirmar una al·lèrgia alimentària.

> Anàlisi de sang: Una anàlisi de sang pot mesurar la resposta del sistema immunitari a certs aliments, ja que mesura els nivells d'un anticòs relacionat amb les al·lèrgies conegut com a "immunoglobulina E" (IgE).

Per a realitzar aquesta anàlisi, es pren una mostra de sang en el consultori del metge i la hi envia a un laboratori mèdic, on poden analitzar-se diferents aliments.

> Dieta d'eliminación: es possible que et demanin que eliminis durant una o dues setmanes els aliments sospitats i que després els reincorporis a la dieta d'un per vegada. Aquest procés ajuda a vincular els símptomes amb aliments específics. No obstant això, les dietes d'eliminació no són un mètode infal·lible.

No es pot determinar amb una dieta d'eliminació si la reacció a certs aliments és veritablement una al·lèrgia o una sensibilitat a aquests aliments. A més, si vas tenir una reacció greu a algun aliment en el passat, tal vegada la dieta d'eliminació no sigui segura.

> Prova de provocació oral amb aliments: Durant aquesta prova, que es realitza en el consultori del metge, et donaran petites quantitats de l'aliment que se sospita que et provoca els símptomes i s'aniran augmentant. Si no tens una reacció durant aquesta prova, és possible que puguis incorporar l'aliment a la teva dieta novament.

# data[].attributes.attachment_link.description
Per a les intoleràncies, n'hi ha una prova que permet detectar la presència d'anticossos IgG específics enfront de 109 extractes alimentaris per a conèixer a quins aliments és "sensible" el pacient i poden ser perjudicials per a ell.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'única forma d'evitar una reacció al·lèrgica és no menjar els aliments que poden causar signes i símptomes. No obstant això, a pesar que facis el teu major esforç, pots tenir contacte amb un aliment que causa una reacció.

En cas d'una reacció al·lèrgica menor, els antihistamínics de venda lliure o receptats poden ajudar a reduir els símptomes. Aquests medicaments poden prendre's després de l'exposició a un aliment que causa al·lèrgia per a ajudar-te a alleujar la picazón o la urticària. No obstant això, els antihistamínics no poden tractar una reacció al·lèrgica greu.

En cas d'una reacció al·lèrgica greu, és possible que hagis d'acudir a la sala d'urgències perquè t'apliquin una injecció d'epinefrina d'urgència. Moltes persones al·lèrgiques porten amb si un autoinyector d'epinefrina (Adrenaclick, EpiPen). Aquest dispositiu és una combinació d'una xeringa i una agulla oculta que injecta una sola dosi del medicament quan li ho pressiona contra la cuixa.

Si el metge et va receptar un autoinyector d'epinefrina, fes el següent:

· Assegura't de saber com usar el autoinyector. Així mateix, assegura't que les persones més pròximes a tu sàpiguen com administrar el medicament -si estan amb tu durant una urgència anafilàctica, podrien salvar-te la vida-.

· Porta-ho amb tu en tot moment. Potser és una bona idea tenir un autoinyector addicional en l'acte o en l'escriptori en el teu treball.

· Sempre assegura't de reemplaçar l'epinefrina abans que arribi a la seva data de venciment o podria no funcionar correctament.

# data[].attributes.attachment_link.description
L'única forma d'evitar una reacció al·lèrgica és no menjar els aliments que poden causar signes i símptomes. No obstant això, a pesar que facis el teu major esforç, pots tenir contacte amb un aliment que causa una reacció. En cas d'una reacció al·lèrgica menor, els antihistamínics de venda lliure o receptats poden ajudar a reduir els símptomes.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A les intoleràncies no n'hi evolució, pero si que les persones que les pateixen, pateixen una sèrie de símptomes que és fàcil detectar.

Un dels més comuns són els intensos maldecaps que es poden sofrir després d'ingerir alguns menjars específics o les migranyes, que és possible que s'acabin convertint en un problema continuat.

Un altre dels símptomes d'intolerància alimentària és tenir un nivell de cansament per sobre de la mitjana i semblar que en tot moment falta l'alè per molt que l'individu s'acabi de despertar.

Per descomptat, hi ha unes reaccions que poden ser molt més fortes en el cas d'ingerir una quantitat de gluten o lactosa superior. Això pot derivar en, per exemple, la necessitat d'anar al bany de forma sobtada moltes més vegades al dia de l'habitual.

També es poden sofrir dolors en músculs i articulacions que afecten el dia a dia de manera significativa.

Sabent que els efectes de la intolerància alimentària només es produeixen amb aliments dotats de lactosa com la llet o els iogurts, els símptomes se sofreixen de forma més acusada amb ells. El malestar estomacal és el primer que es pot percebre, el qual en un cas aïllat pot passar desapercebut però que en persones intolerants es converteix en una cosa reiterativa i de gran intensitat.

Erupcions en la pell, acne i fins i tot l' augment de les conseqüències d'altres afeccions no relacionades amb la intolerància com el dolor de l'artritis reumatoide, que es potenciarà a causa de la ingesta d'aliments amb glútens o lactosa

# data[].attributes.attachment_link.description
A les intoleràncies no n'hi evolució, pero si que les persones que les pateixen, pateixen una sèrie de símptomes que és fàcil detectar. Un dels més comuns són els intensos maldecaps que es poden sofrir després d'ingerir alguns menjars específics o les migranyes, que és possible que s'acabin convertint en un problema continuat.