# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ!

Саме цими словами Україна проводжала в останню путь своїх синів та дочок. Тих, хто загинув за свою країну, за свій народ. Знову від нас пішли найкращі. Ті, для кого "справедивість", "гідність", "свобода", "Україна" були не просто словами, а сенсом їх життя.

Історія України мала багато трагічних періодів. Коли свобода і навіть сам факт існування українського народу опинявся під загрозою. Але завжди в такі періоди найкращі сини і дочки України ставали на захист своєї землі, своєї держави, своїх співвітчизників.І під час Другої світової. І на початку 1990-х.Нині знову прийшов цей час - час вибору між свободою та рабством, світлим майбутнім та темним минулим, справедливістю та тиранією. На Майдані пліч-о-пліч стали українці і євреї, росіяни та вірмени, грузини і білоруси.Їх об'єднала українська земля та бажання жити у вільній країні.
Так було і за княжої доби. Так було і за часів Козаччини. І за часів боротьби за незалежність 1917-1921 років.

Спочатку вони вимагали право вибору. Потім їм довелось вимагати права жити. І хоч кулі снайперів - це вагомий аргумент, але ні кулі, ні гранати, ні нелюдська жорстокість не змогли перемогти цих людей. Вони гинули, та не здавались...

Так на Майдані з'явилась ще одна сотня - Небесна. Для України це найголовніша, найпливовіша сотня. Кожен із них заплатив за свої переконання найвищу ціну - життя. І для нас є святим обов'язком гідно вшанувати Героїв. Щоб ми пам'ятали - хто і за що загинув. Щоб ми їх не зрадили.

На вимогу громади було прийнято рішення про створення Меморіалу Героям Небесної сотні. І ця робота буде дійсно народною. Кожен зможе взяти у ній участь - чи ідеєю, чи голосуванням, чи підтримавши фінансово. Меморіал народним героям буде народною справою.
Уся діяльність з питань підготовки та проведення конкурсу буде висвітлюватись на цьому сайті. Ми запрошуємо усіх до співпраці. І голос кожного буде почуто. Інакше не можна.

Темні часи пройдуть. Буде колоситись хліб. Будуть сміятись діти. Буде жити Україна.

Але віднині небесне воїнство поповнилось ще однією сотнею. Небесною сотнею.

Герої не вмирають!

# data[].attributes.attachment_link.title
Про небесну сотню

# data[].attributes.attachment_link.description
ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ! Саме цими словами Україна проводжала в останню путь своїх синів та дочок. Тих, хто загинув за свою країну, за свій народ. Знову від нас пішли найкращі. Ті, для кого "справедивість", "гідність", "свобода", "Україна" були не просто словами, а сенсом їх життя. Історія України мала багато трагічних періодів.

# data[].attributes.headline
                                                                                                                                          БЕРЕЗЕНЬ

# data[].attributes.subject
                                                                                                                                          БЕРЕЗЕНЬ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Гусарь

# data[].attributes.attachment_link.title
Патріотичний вікторина до Дня Соборності України

# data[].attributes.attachment_link.title
лепбук день соборності україни

# data[].attributes.headline
               ФОРМИ ТА МЕТОДИ РОБОТИ

# data[].attributes.subject
               ФОРМИ ТА МЕТОДИ РОБОТИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Інноваційні форми з нац.-патр.виховання

# data[].attributes.headline
8-9 травня - Днi пам'ятi та примирення, присвяченi пам'ятi жертв Другої свiтової вiйни

# data[].attributes.subject
8-9 травня - Днi пам'ятi та примирення, присвяченi пам'ятi жертв Другої свiтової вiйни

# data[].attributes.headline
15 травня - День Європи в Україні

# data[].attributes.subject
15 травня - День Європи в Україні

# data[].attributes.headline
20 травня - День української вишиванки

# data[].attributes.subject
20 травня - День української вишиванки

# data[].attributes.headline
15 травня - Мiжнародний день родини (сiм'ї)

# data[].attributes.subject
15 травня - Мiжнародний день родини (сiм'ї)

# data[].attributes.headline
8-9 травня - Днi пам'ятi та примирення, присвяченi пам'ятi жертв Другої свiтової вiйни

# data[].attributes.subject
8-9 травня - Днi пам'ятi та примирення, присвяченi пам'ятi жертв Другої свiтової вiйни

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"1939-1945. Пам'ятаємо. Перемагаємо".
Ми пам'ятаємо, яким страшним лихом для українців була Друга світова війна. Пам'ятаємо, що агресора зупинили спільними зусиллями Об'єднані Нації. Не забуваємо: той, хто захищає свою землю, завжди перемагає. Ця пам'ять робить нас сильнішими. Вона - запорука того, що в майбутньому подібна трагедія не повториться.
Ключові повідомлення:
❖ Друга світова війна стала найбільш кривавою в історії людства. Україна вшановує пам'ять кожного, хто боровся з нацизмом, а також усіх жертв.

❖ День пам'яті та примирення та День перемоги символізує не тріумф переможців над переможеними, а має бути нагадуванням про страшну катастрофу і застереженням, що не можна розв'язувати складні міжнародні проблеми збройним шляхом, ультиматумами, агресією, анексією. Вона скінчилася і найважливішим її підсумком має бути не перемога, а мир.

❖ Україна зробила значний внесок у перемогу над нацизмом та союзниками Німеччини. Ціною цього стали надзвичайні втрати українців і громадян України інших національностей упродовж 1939-1945 років. Найтяжчі - демографічні, які оцінюють у 8-10 мільйонів осіб.

❖ Трагедія Українського народу в роки Другої світової полягала в тому, що на час початку війни він був розділений між кількома державами. Українці, позбавлені власної державності, змушені були воювати за чужі інтереси і вбивати інших українців. За панування над Україною воювали дві тоталітарні системи, що однаково не рахувалися з ціною людського життя. Кожна сторона протистояння намагалася продемонструвати на наших землях прихильність до українства. Однак єдиним справді українським суб'єктом у роки війни був визвольний рух - передовсім, Українська повстанська армія.

❖ У Другій світовій війні Україні випала героїчна і разом з тим трагічна роль. Єднання суспільства навколо усвідомлення цієї істини й надалі сприятиме ефективному протистоянню зовнішнім викликам та загрозам.

❖ Сьогодні Україна, як і у роки Другої світової війни є епіцентром протистояння агресору. Україна є важливим чинником європейської безпеки у протистоянні російській агресії.
Історична довідка Друга світова війна - глобальний військовий конфлікт в історії Землі та причина найбільших трагедій ХХ століття.
У війні взяли участь 80 % людства, бойові дії велися у 2/3 існуючих на той момент держав. Війна розпочалася 1 вересня 1939 року із вторгнення військ нацистської Німеччини до Польщі, а завершилася 2 вересня 1945-го беззастережною капітуляцією Японії. Під час війни були здійснені найбільші в історії злочини проти людства (зокрема Голокост), а також вперше і востаннє використана атомна зброя. До армій ворогуючих сторін було залучено понад 110 мільйонів солдат, загальні втрати військових та цивільного населення складають від 50 до 85 мільйонів осіб. За результатами війни було створено ООН (Україна - один із засновників) та сформовано сучасну систему міжнародних відносин.

Шлях до початку війни був відкритий Пактом Молотова-Ріббентропа
23 серпня 1939 року. Згідно із таємним протоколом до нього, нацисти та комуністи ділили Східну Європу на зони інтересів. Внаслідок цих домовленостей Третій Райх отримав змогу безперешкодного вторгнення в Польщу. СРСР розширився за рахунок Західної Білорусі та Західної України, Бессарабії з Буковиною, трьох країн Балтії, а також частини Фінляндії.

Український вимір Другої світової не обмежувався боротьбою Вермахту та Радянської армії на українській території.

Насправді ж тоді в Україні велося кілька воєн:

1) німецько-польська 1939-1945 років (у 1939-му регулярна, а потім - підпільна);

2) польсько-радянська 1939 (неоголошена, відома як "Визвольний похід в Західну Україну");

3) радянсько-румунська 1940-1945 (спочатку неоголошена - радянське вторгнення в Бессарабію та Буковину 1940-го, потім регулярна та підпільна - частина німецько-радянської війни);

4) німецько-радянська 1941-1945 (регулярна та підпільна, теж відома як "Велика Вітчизняна");

5) німецько-українська 1941-1944 (підпільна);

6) радянсько-угорська 1941-1945 (регулярна та підпільна, частина німецько-радянської);

7) польсько-українська 1942-1947 (підпільна);

8) радянсько-українська 1939-1954 (підпільна).

Всі ці конфлікти мають безпосередній стосунок до Другої світової війни, оскільки були спровоковані нею, стали її відгалуженням і продовженням. Також до українського виміру війни входить участь українців в бойових діях поза Україною (наприклад, у радянсько-фінській "Зимовій війні" 1939-1940) та у складі іноземних армій. Безпосередньо перед початком Другої світової внаслідок проголошення незалежності Карпатської України вибухнула угорсько-українська війна 1939 року (регулярна та підпільна).

Друга світова війна для України розпочалася 1 вересня 1939 року з німецьким вторгненням в Польщу. 110-120 тисяч українців у лавах Війська Польського розпочали світову боротьбу проти нацизму, 8 тисяч із них загинуло протягом першого місяця війни. Також 1 вересня Люфтваффе бомбардувало Львів та інші західноукраїнські міста, що перебували у складі Польщі. Між 12 та 22 вересня Львів пережив подвійну облогу із заходу нацистськими військами, зі сходу - радянськими.

СРСР вступив у Другу світову війну 17 вересня 1939 року на боці нацистської Німеччини. В цей день радянські війська вступили в Польщу на допомогу німецьким та окупували Західну Україну та Західну Білорусь. Протягом двох років Москва була союзницею Берліна.

Нацистсько-комуністичний союз був зруйнований 22 червня 1941 року німецьким вторгненням у СРСР. Протягом року з початку німецько-радянської війни Україна була окупована військами Третього Райху, вигнання нацистів розпочалося восени 1943 року і завершилося наприкінці 1944-го. Український напрям був головним на Східному фронті: тут діяло від 50 до 75 % всіх дивізій Вермахту і половина всіх радянських сил.

Нацистський окупаційний режим в Україні був одним із найжорстокіших у світі. Безпосередньо своїми руками або із залученням "добровільних помічників" із числа місцевого населення нацисти знищили 1,5 мільйона українських євреїв і 20 тисяч ромів.
Україна на завершальному етапі війни. Вся правда про Акт капітуляції Німеччини
Після вигнання нацистів і їхніх союзників з території України, Червона армія, в складі якої перебували й українці, здійснила низку наступальних операцій вже на території Європи. Серед них: Белградська (1944 рік), Будапештська (1944-1945 роки), Вісло-Одерська (1945 рік), Віденська (1945 рік), Берлінська (1945 рік), Празька (1945 рік).

Під час Яссько-Кишинівської операції 1944 року і наступних бойових дій радянські війська розбили 18 дивізій противника, вигнавши німецькі угрупування з Румунії. У ході визволення Польщі було розгромлено понад 170 німецьких дивізій. Однією із завершальних стратегічних операцій на європейському континенті стала Берлінська операція радянських військ, коли останні захопили столицю Німеччини. Ця операція тривала 23 дні - з 16 квітня по 8 травня 1945 року, впродовж яких радянські війська встигли просунутися на захід на відстань від 100 до 220 км. Зокрема, для штурму Берліна радянське керівництво спрямувало війська 1-го, 2-го Білоруських і 1- го Українського фронтів. У ніч на 1 травня 1945 року лейтенант Олексій Берест разом із Мелітоном Кантарія та Михайлом Єгоровим встановили прапор Перемоги над райхстагом.

Акт про безумовну капітуляцію нацистської Німеччини було підписано у Реймсі о 02:41 7 травня 1945 року. Проте на вимогу представника СРСР генерала Івана Суслопарова США та Велика Британія погодилися відкласти публічне оголошення капітуляції, щоб Радянський Союз зміг підготувати іншу церемонію в Берліні (Сталін прагнув підписання капітуляції саме в захопленому ним Берліні). В СРСР на інформацію про капітуляцію 7 травня наклали заборону. Причина - Суслопаров підписав акт, не маючи директив із Москви. Інструкція з Кремля на той час не прийшла.

8 травня 1945 року о 22:43 за центральноєвропейським часом або 9 травня о 00:43 за московським у берлінському передмісті було підписано другий Акт про капітуляцію Німеччини.

Попри двічі підписаний акт, на фронті все ще тривали бої. Так, останні групи німецьких військ в Австрії було ліквідовано тільки 19 травня.
"Наш підрозділ вже захопив резиденцію Гіммлера. Ми розташувалися у підвальному поверсі. До нас спустився комбат і начальник штабу. Весь підрозділ вишикували. Запитали, чи є добровольці підняти прапор над райхстагом? А хто захоче ризикувати своїм життям в кінці війни? Командир розвідки наказав Єгорову та Кантарії вийти зі строю. Очолив групу лейтенант Олексій Берест. Мілетон Кантарія став протестувати, але вибору не було: або вперед на райхстаг, або військовий трибунал. Їм вручили прапор у чохлі. Замполіт батальйону 24- річний Олексій Берест був високого росту, здоровенний, йшов попереду і прокладав дорогу прапороносцям. Він першим піднявся на дах і витягнув туди Єгорова та Кантарію. Троє людей встановлювали прапор над райхстагом. Це сталося 30 квітня 1945 року приблизно о десятій вечора". Зі спогадів Петра Савича - учасника штурму райхстагу. "Як би не розгорнулися події, - українці добре знають, де їх місце в страшних і рішучих перипетіях світової драми, що надходить в жахливій грозі і бурі воєнній. Ми - разом з Францією, Англією і Польщею... ми знаємо, що боротимемося за правду і справедливість, за право нашого власного народу на державну самостійність". Газета "Тризуб". Париж. Вересень 1939 року.

Внесок українців
Після перемоги над нацистською Німеччиною 8 травня 1945 року СРСР приєднався до війни проти Японії. Беззастережна капітуляція Японії 2 вересня 1945-го означала завершення Другої світової війни, але окремі військові конфлікти, породжені нею, точилися ще декілька років. Організований спротив радянській владі на Західній Україні тривав до 1954 року, а окремі сутички - до 1960-х.

Україна зробила значний внесок у перемогу над нацизмом та союзниками Німеччини. На боці Об'єднаних Націй воювали українці у складі армій Великої Британії та Канади (45 тисяч осіб), Польщі (120 тисяч), СРСР (більше 7 мільйонів), США (80 тисяч) і Франції (6 тисяч), а також визвольного руху в самій Україні (100 тисяч в УПА) - разом понад 7 мільйонів осіб. Понад 2,5 мільйона українців були нагороджені радянськими та західними медалями та орденами, більше 2 тисяч стали Героями Радянського Союзу, з них 32 - двічі, а найкращий ас союзної авіації Іван Кожедуб - тричі.

Для України Друга світова війна - національна трагедія, під час якої українці, позбавлені власної державності, змушені були воювати за чужі інтереси і вбивати інших українців. За Україну воювали дві тоталітарні системи, що однаково не рахувалися з ціною людського життя. Кожна сторона протистояння на українських землях намагалася продемонструвати свою прихильність до українства, але єдиним справді українським суб'єктом у роки війни був визвольний рух - передовсім, Українська повстанська армія.

З різних причин на німецькому боці воювало до 250 тисяч українців та до 50 тисяч було мобілізовано до армій союзників Третього Райху.
Наслідки
Україна понесла надзвичайні втрати внаслідок війни. Найтяжчі - демографічні. Війна й окупація призвели до різкого, катастрофічного зменшення кількості населення, значних деформацій у його національному, статевому, віковому та професійному складі. Демографічні зміни такого характеру відбулися внаслідок взаємодії багатьох чинників: мобілізації значної частини чоловічого населення та їх масової загибелі; депортацій 1939-1941 та 1943- 1945 років; загибелі мирного населення на теренах воєнних дій воюючих сторін; евакуації у тилові регіони СРСР на початку війни; масового знищення нацистами та їхніми союзниками значної кількості військовополонених і цивільного населення; депортацій працездатного населення на примусові роботи до Німеччини; жорстокого протистояння сил руху опору в німецькому тилу; високої смертності під час окупації від голоду та хвороб; значного зменшення народжуваності тощо.

Сукупні демографічні втрати українців і громадян України інших національностей упродовж 1939-1945 років наразі оцінюються у 8-10 мільйонів осіб. За підрахунками вчених, Центральна, Південна та Східна Україна втратила 30% населення, Галичина - 22%, Волинь і Полісся - 12%. Для поповнення демографічних втрат воєнного періоду республіці знадобилося близько 25 років. Разом із тим, Друга світова війна повністю змінила етнічне обличчя українського суспільства. З України практично зникли такі національні меншини як німці, кримські татари, українські євреї. Натомість, кількість росіян із довоєнних 4 мільйонів за перше повоєнне десятиліття зросла до
7 мільйонів осіб.

Унаслідок війни змінився також етнічний баланс населення українських міст. У містах Сходу та Півдня України посилився й укріпився російський елемент, натомість, у містах і містечках Центральної України українці стали домінуючим етносом після винищення нацистами євреїв, а на Західній Україні українці замінили в містах репатрійованих поляків, румунів, чехів, угорців і знищених євреїв.

Суперечливими є статистичні дані щодо матеріальних збитків України внаслідок Другої світової війни. Зокрема, за твердженнями науковців, було зруйновано майже 700 українських міст і 28 тисяч сіл, спалено близько 320 тисяч господарств.

Україна в результаті Другої світової війни зазнала матеріальних втрат у розмірі понад 45 % від збитку усього СРСР. З метою створення могутнього військово-промислового потенціалу на сході СРСР під гаслом "Все для фронту! Все для перемоги!" більшовиками з України було вивезено 550 промислових підприємств, майно і худобу тисяч колгоспів, радгоспів, МТС, десятки наукових і навчальних закладів, осередків культури, історичні цінності, виїхало майже 3,5 мільйони жителів республіки - кваліфікованих робітників і спеціалістів, науковців, творчої інтелігенції, які віддали свої трудові й інтелектуальні зусилля в розвиток воєнного й економічного потенціалу СРСР.

У звіті Надзвичайної державної комісії про збитки, нанесені економіці та громадянам на території УРСР у результаті війни у 1946 році була офіційно оприлюднена цифра у 285 мільярдів карбованців. Згодом, у зведених даних щодо матеріальних втрат, яких зазнала Українська РСР станом на 1 квітня 1945 року зазначено цифру у 353 422 мільярди карбованців. Збитки, нанесені Криму, Волинській, Дрогобицькій та Станіславській області, державним підприємствам, громадським організаціям союзного значення не було враховано. Сучасними дослідниками (Інститут історії НАН України) збитки України, отримані у результаті війни, оцінюються в понад 450 мільярдів. Слід також говорити не тільки про прямі збитки від ведення бойових дій, а й, наприклад, про кількість евакуйованих підприємств до Німеччини напередодні відходу німецьких військ.
Довідка про мак пам'яті Квітка маку в українській традиції
В українській міфології мак має дуже багато значень. Це символ сонця, безкінечності буття й життєвої скороминущості, пишної краси, волі, гордості, сну, отрути, оберегу від нечистої сили, а також хлопцякозака, крові, смерті. Ця квітка часто згадується в українських народних піснях та думах, особливо козацької доби: "Ой, з могили видно всі долини, - сизокрилий орел пролітає: стоїть військо славне Запорізьке - як мак процвітає...".У відомій пісні "Ой, ти, Морозенку, славний козаче", мак згадується поруч зі смертю козака: "...Обступили Морозенка турецькії війська. По тім боці запорожці покопали шанці; Ой, впіймали Морозенка у неділю вранці. Ой, недаром ранесенько той мак розпускався, - Ой, уже наш Морозенко в неволю попався..." Образ маку нерідко символізує козака, що героїчно загинув, боронячи Україну.

З народної творчості мак у такому символічному значенні перейшов у художню літературу. В Івана Франка: "Гей, Січ іде, красен мак цвіте! Кому прикре наше діло, Нам воно святе". Легенду про мак обробив і Михайло Стельмах у творі "У долині мак цвіте": "...Ординці воїна скришили, на землю впало тіло біле і, наче зерно, проросло, а влітку маком зацвіло..." Одна із героїнь роману Олеся Гончара "Прапороносці" гине в долині червоних маків.
Символ пам'яті у світі
Його появу пов'язують із віршами двох людей: канадського військового лікаря Джона МакКрея та представниці Християнської асоціації молодих жінок Мойни Майкл. Перший під враженням боїв у Бельгії у 1915 році написав твір "На полях Фландрії", що починався словами: "На полях Фландрії розквітли маки Між хрестами ряд за рядом". Друга - 1918 року написала вірша "Ми збережемо віру", в якому обіцяла носити червоний мак у пам'ять про загиблих. Саме Мойні Майкл у листопаді того ж року причепила червоний шовковий мак на пальто.

У 1920 році Національний Американський легіон прийняв маки як офіційний символ, а в 1921-му червоні маки стали емблемою Королівського Британського легіону. В Польщі червоні маки є символом перемоги 11-18 травня 1944 року Другого корпусу генерала Андерса в боях за гору Монте-Кассіно в Італії.
В сучасній Україні
Червоний мак як символ пам'яті жертв війни вперше використано в Україні на заходах, приурочених до річниці завершення Другої світової війни у 2014 році. Дизайн розроблено за ініціативи Українського інституту національної пам'яті та Національної телекомпанії України. Автором символу є харківський дизайнер Сергій Мішакін. Графічне зображення є своєрідною алюзією: з одного боку воно уособлює квітку маку, з другого - кривавий слід від кулі. Поруч із квіткою розміщено дати початку і закінчення Другої світової війни - 1939-1945 - та гасло "Пам'ятаємо. Перемагаємо".
Всеукраїнська акція "Мак пам'яті"
Рекомендується виготовляти стилізовані червоні маки з паперу або тканини та розміщувати на одязі на лівій стороні грудей, якомога ближче до серця. Використання маків великого розміру або зображень на великих площинах: біг-бордах, сіті-лайтах, стелах, дошках, інших носіях як оздоблення класів, залів чи публічного простору залишається на розсуд організаторів за умови збереження гідної пошани до цього символу.

Український інститут національної пам'яті звертається з проханням до українців цими днями доповнити одяг червоним маком - символом пам'яті майже 8 мільйонів загиблих співвітчизників та 65 мільйонів убитих у світі.
Поліграфічні та відеоматеріали про мак пам'яті
Відео, як зробити мак пам'яті:

https://mega.nz/#F!0sBCgT7Q!GurzNQkTiNdFoETpXSVing

Схема, як зробити мак пам'яті:

https://mega.nz/#F!EtJH3DzT!7rHWR_BjEZvAH7_oM6vsfA

Маки пам'яті з гаслом "Ніколи знову":
https://mega.nz/#F!IwABzIyC!-GywI2-rOKbLMDcwy89GCg
Маки пам'яті з гаслом "Пам'ятаємо. Перемагаємо":
https://mega.nz/#F!Z8BlEQwY!LIOQJmkpboqja_ouQlTaBg Довідка про мистецьку акцію "Перша хвилина миру"
Український інститут національної пам'яті та Міністерство культури України в 2014 році ініціювали ще одну акцію на означення європейської традиції Дня перемоги - "Перша хвилина миру".

Вона відбувається 8 травня. Починається о 21:45 покладанням квітів до Вічного вогню. В Києві локацією є парк Вічної слави (вулиця Івана Мазепи) біля "Вічного вогню". Продовжується мистецькою частиною - під європейську та українську класичну музику згадують українців, полеглих у боротьбі з нацизмом у складі різних формувань - Червоній армії, Українській повстанській армії, арміях країн-союзників Антигітлерівської коаліції. Завершується акція о 23-й виконанням гімну Європи "Ода радості". Таким чином мистецька акція символізує перші хвилини миру в Європі. О 23:01 за Актом про беззастережну капітуляцію Німеччини було проголошено припинення вогню.
Довідка щодо можливості використання "прапора перемоги" під час заходів 8-9 травня
Увічнення перемоги над нацизмом у Другій світовій війні передбачено Законом України "Про увічнення перемоги над нацизмом у Другій світовій війні 1939-1945 років". Відповідно до статей 1-2 зазначеного Закону основними формами увічнення перемоги над нацизмом є, зокрема, відзначення Дня пам'яті та примирення (8 травня), Дня перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (Дня перемоги) (9 травня), покладання квітів, вінків до пам'ятників та меморіалів, присвячених увічненню перемоги над нацизмом та вшануванню пам'яті жертв Другої світової війни. Використання в будь-якій формі зображень "прапора перемоги" під час таких меморіальних та урочистих заходів Законом не передбачено.

Разом із тим, згідно із підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" прапори, символи, зображення або інша атрибутика, в яких відтворюється поєднання серпа та молота, серпа, молота та п'ятикутної зірки, плуга (рала), молота та п'ятикутної зірки, є символікою комуністичного тоталітарного режиму. За пунктом 2 частини першої статті 1 зазначеного Закону поширення, а також публічне використання продукції, яка містить символіку комуністичного режиму, є пропагандою комуністичного тоталітарного режиму.

Частиною першою статті 3 цього Закону пропаганда комуністичного тоталітарного режиму визнається наругою над пам'яттю мільйонів жертв комуністичного тоталітарного режиму та заборонена законом. Відповідно до частини першої статті 4 Закону поширення, а також публічне використання символіки комуністичного тоталітарного режиму заборонено.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 4 Закону заборона не поширюється на випадки використання символіки комуністичного тоталітарного режиму на оригіналах бойових знамен.

"Прапором перемоги" є штурмовий прапор 150-ї ордена Кутузова ІІ ступеню Ідрицької стрілецької дивізії, який має червоний колір, містить зображення поєднаних серпа і молота та п'ятикутної зірки, а також напис російською мовою "150 стр. ордена Кутузова ІІ ст. Идрицк. див. 79 с.к. 3 у.а. 1 Б. ф". Оригінал зазначеного прапора перебуває на зберіганні в Музеї Збройних сил Російської Федерації у Москві.

Таким чином, "прапор перемоги" містить зображення поєднаних серпа і молота та п'ятикутної зірки, що є символікою комуністичного тоталітарного режиму. З огляду на це, поширення і публічне використання, у тому числі під час відзначення будь-яких державних свят, будь-яких зображень, копій, включно з офіційними копіями "прапора перемоги", а також елементами зазначеної символіки комуністичного тоталітарного режиму у костюмах артистів є пропагандою комуністичного тоталітарного режиму та заборонено законом. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 4 Закону під час відзначення Дня пам'яті та примирення (8 травня), Дня перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (9 травня) ветерани Другої світової війни можуть носити державні нагороди, ювілейні медалі та інші відзнаки, якими вони були нагороджені до 1991 року та протягом 1991-2015 років у зв'язку з річницями подій періоду Другої світової війни.
Довідка про "георгіївську стрічку" як елемент російської пропаганди
Формування символу "георгіївська стрічка" має тривалу та складну історію. Уперше вона з'явилася на ордені святого Георгія, заснованому 1769 року імператрицею Катериною ІІ. Орден став вищою військовою нагородою Російської імперії і видавався офіцерам за особливу мужність у бою. Пізніше сформувався цілий комплекс нагород, пов'язаний зі святим Георгієм: орден, медаль, хрест, прапор. Їх супроводжувала георгіївська стрічка, що, згідно з офіційними статутами, складалася з трьох чорних та двох жовтих смужок. Допускалося також використання оранжевого кольору замість жовтого.

Найбільш вірогідною є версія, що гама стрічки була взята з чорножовто-білого прапора Російської імперії. Інша версія - кольори символізують вогонь та дим, що підкреслює її виключно військовий характер.

Після встановлення в Росії влади більшовиків у 1917 році георгіївські нагороди припинили офіційне існування. Їх продовжували використовувати лише представники білогвардійського руху - Олександр Колчак, Антон Денікін, Євген Міллер - нагороджуючи вояків за активну боротьбу з радянською владою. З початком німецько-радянської війни в 1941 році значна кількість російських монархістів почала співпрацювати з нацистською Німеччиною. Георгіївськими кавалерами були начальник главка козачих війск Третього Райху генерал Петро Краснов, группенфюрер СС Рудольф Бангерський, член Комітету звільнення народів Росії майор Олександр Альбов, группенфюрер СС Андрій Шкуро. Особливо багато нагороджених було в Руському корпусі, що воював проти партизан у Югославії. Згідно з документальними фото 1941-1945 років, усі вони продовжували використання георгіївських нагород.

Крім того, стилізований Георгіївський хрест використовували як власний символ окремі підрозділи колабораціоністів, зокрема Російська визвольна народна армія (рос. - "РОНА"), що брала участь у придушенні антинацистських повстань у Польщі та Словаччині.

Найчисельніше збройне формування російських колабораціоністів - Російська визвольна армія, "власівці" - у своїй символіці використовувала, перш за все, Андріївський прапор та біло-синьочервоний триколор. Наприкінці війни до складу власівських військ включили РОНА та Руський корпус, що принесли з собою георгіївську символіку. Її сприймали виключно як власну національну.

Варто нагадати, що в ХІХ-ХХ століттях російські монархісти були найбільш послідовними противниками українського визвольного руху, заперечуючи саме право українського народу на існування.

В СРСР комплекс георгіївських нагород юридично не існував. Це було цілком логічно, адже радянська влада протиставляла себе дореволюційному самодержавству. З 1917 року діяла заборона носити царські нагороди. Однак 8 листопада 1943 року указом Президії Верховної Ради СРСР було засновано орден Слави, стилістично схожий на орден святого Георгія. Він надавався за аналогічні з останнім заслуги (особлива військова мужність) та також містив стрічку з трьома чорними та двома оранжевими смужками. У 1944-1945 роках ним було нагороджено близько 200 тисяч осіб.

Введення ордена Слави цілком вписувалося у сталінське відродження російського патріотизму напередодні та під час війни. Радянська влада радикально переглянула підхід до історії та національної політики, замінивши класовий підхід на випробуваний до революції великодержавний.

Історичні діячі, котрих раніше зображали як представників "класів-експлуататорів" (монархи Олександр Невський, Дмитро Донськой, Іван Грозний, Петро І, Катерина ІІ; "полководці" Олександр Суворов, Михайло Кутузов та інші), проголошувалися "геніальними будівничими російської держави". Відновили традиційні в царській армії погони та гвардійські звання. У 1943 році відновили патріархат Російської православної церкви і залучили її до активної пропагандистської роботи. Кульмінацією імперського ренесансу стала заміна державного гімну СРСР у тому ж 1943 році. Етнічно нейтральний "Інтернаціонал" поступився місцем новому, що починався рядками "Союз нерушимый республик свободных сплотила навеки Великая Русь".

Тож створення радянської версії ордена святого Георгія цілком вписувалося в канву з відновлення традицій Російської імперії в СРСР. Схожість двох орденів дала підстави для звернення окремих діячів культури до Сталіна з пропозицією прирівняти колишніх георгіївських кавалерів до кавалерів ордена Слави. Але радянське командування ідею зрівняння нагород відкинуло, хоча й розглядало їх як прояв російської військової слави.

Чорно-оранжева стрічка фігурувала також у іншій радянській нагороді - медалі "За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 рр.", заснованій 9 травня 1945 року. Згідно з указом, її мав право отримати кожен, хто "брав безпосередню участь у бойових діях на фронтах Великої Вітчизняної війни". Медаль стала наймасовішою: на 1995 рік її отримали майже 15 мільйонів військовослужбовців. Саме через медаль чорно-оранжева стрічка увійшла до офіційної символіки німецькорадянської війни. За нею закріпилася назва "гвардійська" через схожість із відзнакою гвардійських екіпажів на радянському флоті, введеною 1942 року. Для гвардійців інших родів військ використовувався не чорнооранжевий символ, а нагрудний знак з червоним прапором.

1965 року нове керівництво СРСР на чолі з Леонідом Брежнєвим взялося активно формувати офіційну версію історії "Великої Вітчизняної війни". 9 травня знову стало державним святом "Днем перемоги" і вихідним. Багатотисячними накладами друкували "правильні" книги про 1941-1945 роки. Карбували мільйони ювілейних медалей. "Гвардійську" стрічку почали масово розповсюджувати в агітаційній продукції до 9 травня, створюючи з неї символ перемоги над нацизмом. Хоча до 1945 року більшість учасників боротьби з нацистами не мали про неї жодного уявлення.

У Російській Федерації орден святого Георгія та Георгіївський хрест відновили указом Президії Верховної Ради РФ 1992 року. Остаточно затвердили у 2008-му. Першими відроджену імперську нагороду отримали військовослужбовці-учасники бойових дій у Південній Осетії та збройної агресії проти Грузії 2008 року.

Сучасна українська армія не використовує стрічки чорного та оранжевого кольору в символіці. Вітчизняні військові традиції засновані на зверненні до спадщини запорозького козацтва, досвіду боротьби за українську незалежність у 1917-1921 роках, участі українців у звільненні України від нацистів, національного руху Опору 1940-1950-х років. Георгіївська символіка, у кращому випадку, не мала до них безпосереднього стосунку, а в гіршому - уособлювала сили, чиї інтереси були протилежні українським. Катерина ІІ - засновниця ордена святого Георгія - відома також ліквідацією Гетьманщини, знищенням Запорозької Січі, введенням кріпацтва. Під час революції 1917-1921 років проти білогвардійців активно воювали як частини армії Української Народної Республіки, так і місцеві повстанські отамани, зокрема Нестор Махно.

Визвольний рух 1940-1950-х років безкомпромісно боровся з радянською владою. Чорно-оранжева емблема російської військової сили до цієї традиції не вписується.

Спроби утвердити гвардійську стрічку під назвою "георгіївська" як символ перемоги над нацизмом розпочалися 2005 року в Росії. З ініціативи державної інформаційної агенції "РИА Новости" стартувала однойменна акція. За задумом, вона мала стати символом "Перемоги" і пов'язати радянську історію з військовою славою дореволюційної та сучасної Росії.

Ототожнення георгіївської та гвардійської стрічок у ході акції стало, по суті, спробою монополізувати перемогу над нацизмом, представити її як суто національну російську. Внесок інших народів, у тому числі українського, нівелюється. Однозначно про виключну роль росіян та Росії у Великій Вітчизняній війні заявив Володимир Путін 2010 року. Таким чином, чорно-оранжева стрічка використовувалася у символіці Російської імперії, білогвардійському русі, радянських нагородах наприкінці та після Другої світової війни, а також у сучасних російських відзнаках. У всіх випадках вона символізувала, передусім, силу "російської зброї".

Факти використання її російськими націоналістами, що воювали на стороні нацистів, не дають змоги говорити про виключну "антифашистську" спрямованість. "Георгіївська стрічка" є, перш за все, елементом російської символіки. Тож вважати її абстрактним символом Перемоги над нацизмом не можна. За такого підходу величезні жертви українського народу (як і інших народів колишнього СРСР) та активна участь у боротьбі з Третім Райхом виглядають другорядними та знеціненими.

Нагадуємо, що відповідно до Закону України "Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо заборони виготовлення та пропаганди георгіївської (гвардійської) стрічки" № 2031- VIII публічне використання, демонстрація або носіння георгіївської (гвардійської) стрічки чи її зображення тягне за собою адміністративну відповідальність.
Твори українських письменників і поетів, які розкривають події та наслідки війни
У проведенні заходів, присвячених Дню пам'яті та примирення, бажано застосовувати фрагменти художніх, публіцистичних, автобіографічних творів. Вони сприятимуть уведенню учнів в історичну обстановку, відтворенню епохи, переживанню атмосфери війни та кризових умов, в яких опинилися люди. Використання яскраво забарвлених розповідей про минуле, що мають приховані суб'єктивні смисли, в невимушеній формі підвищать емоційне сприйняття школярами матеріалу, підсилять його виховний вплив, доповнять формування особистісно-ціннісного ставлення до історичної події.

Для надання заходам "живого" струменя пропонуємо, наприклад, за період кінець 30-х - середина 40-х років ХХ століття використовувати уривки з романів Івана Багряного "Людина біжить над прірвою" та "Огненне коло. Повість про трагедію під Бродами", "Дума про невмирущого" Павла Загребельного, "Вогняні стовпи" Романа Іваничука. Віра в силу українського народу була основною темою творчості Олеся Гончара. Не слід забувати й про те, що письменник і кінорежисер Олександр Довженко у роки війни фактично постав як самобутній прозаїк і емоційний публіцист. Його оповідання на воєнну тему ("Ніч перед боєм", "Стій, смерть, зупинись!", "Відступник", "На колючому дроті") яскраво доносять до читача ті буремні події. Крім названих творів, у мережі Інтернет доступні також оповідання, повісті, романи:

1. Андрусяк М. Брати грому // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Andrusiak_Mykhailo/Braty_hromu/

2. Астафьев В. Прокляты и убиты // Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=NDqvnuUzhYc

3. Багряний І. // Режим доступу: Огненне коло http://chtyvo.org.ua/authors/Bahrianyi/Ohnenne_kolo/

4. Багряний І. Людина біжить над прірвою.// Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Bahrianyi/Liudyna_bizhyt_nad_prirvoiu_vyd_200 9/

5. Гончар О. Щоденники. Т. 1 (1943-1967) // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Honchar/Schodennyky_Tom_1_1943-1967/

6. Гончар О. Людина і зброя // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Honchar/Liudyna_i_zbroia/

7. Гончар О. Прапороносці // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Honchar/Praporonostsi/

8. Гуменна Д. Хрещатий Яр (Київ 1941 - 1943): роман-хроніка // Режим доступу: http://diasporiana.org.ua/proza/1522-gumenna-d-hreshhatiy-yar-kiyiv-1941- 1943/

9. Гуцало Є. Діти війни ; Озброєні діти : [оповідання] / Є. Гуцало // Пролетіли коні : оповідання та повісті // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Hutsalo/Proletily_koni_zb/

10. Довженко О. Ніч перед боєм // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Dovzhenko/Nich_pered_boyem/

11. Довженко О. Україна в огні: кіноповість.// Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Dovzhenko/Ukraina_v_ohni_Kinopovist_schoden nyk/

12. Довженко О. Щоденник (1941-1956) // Режим доступу: http://htyvo.org.ua/authors/Dovzhenko/Schodennyk/

13. Довженко О. Щоденникові записи, 1939-1956 // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Dovzhenko/Schodennykovi_zapysy_1939- 1956__Dnevnykove_zapysy_1939-1956/

14. Загребельний П. Дума про невмирущого // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Zahrebelnyi/Duma_pro_nevmyruschoho/

15. Загребельний П. Європа 45 // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Zahrebelnyi/Tvory_v_shesty_tomakh_Tom_5/

16. Забужко О. Музей покинутих секретів // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Zabuzhko/Muzei_pokynutykh_sekretiv/

17. Іваничук Р. Вогненні стовпи // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Ivanychuk/Vohnenni_stovpy/

18. Малаков Д. Оті два роки... у Києві при німцях // http://chtyvo.org.ua/authors/Malakov_Dmytro/Oti_dva_roky_U_Kyievi_pry_n imtsiakh/

19. Міщенко Д. Батальйон необмундированих: повість // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Mischenko/Batalion_neobmundyrovanykh_vyd_1 995

20. Самчук У. На білому коні. На коні вороному // Режим доступу: http://diasporiana.org.ua/memuari/2290-samchuk-u-na-bilomu-koni/

21. Самчук У. П'ять по дванадцятій. Записки на бігу // Режим доступу: http://diasporiana.org.ua/memuari/382-samchuk-u-p-yat-po-dvanadtsyatiy/

22. Самчук У. Чого не гоїть огонь // Режим доступу: http://chtyvo.org.ua/authors/Samchuk/Choho_ne_hoit_ohon/
Корисні Інтернет-посилання:
1. Від Дніпра до Ельби. Чотири Українських фронти: http://www.istpravda.com.ua/blogs/2011/06/22/43446/;

2. В Україні правильно говорити про "Велику Вітчизняну війну", а не про "Другу світову війну?" // Лікбез. Історичний фронт: http://likbez.org.ua/uk/inukraine-the-right-to-talk-about-the-great-patriotic-war-rather-than-world-warii.html;

3. В'ятрович В. Українська Друга світова (в кольорі): http://gazeta.dt.ua/POLITICS/ukrayinska_druga_svitova_v_kolori.html;

4. Гвоздик В.С., Князьков Ю.П., Штейнле О.Ф. "Георгіївська стрічка", що вона означає: http://www.memory.gov.ua/news/georgiivska-strichka-shcho-vona-oznachae;

5. Гриневич В. Військові мобілізації в Україні 1943-1944 років: "Ви повинні змити власною кров'ю провину перед Батьківщиною і її великим вождем товаришем Сталіним": http://gazeta.dt.ua/SOCIETY/viyskovi_mobilizatsiyi_v_ukrayini_19431944_ro kiv_vi_povinni_zmiti_vlasnoyu_krovyu_provinu_pered_batk.html;

6. Методичні рекомендації щодо відзначення Європейського дня пам'яті жертв сталінізму та нацизму і 75-річниці Пакту Молотова-Ріббентропа: http://www.memory.gov.ua/news/23-serpnya-vidznachatimetsya-evropeiskiiden-pamyati-zhertv-stalinizmu-ta-natsizmu-ta-75-ta-ric;

7. Музиченко Я. Перемога людяності: провідні історики - про українців на різних фронтах Другої світової, високу ціну визволення від нацизму та дбайливе збереження пам'яті про воїнів: http://www.memory.gov.ua/news/peremoga-lyudyanosti-providni-istoriki-proukraintsiv-na-riznikh-frontakh-drugoi-svitovoi-visok;

8. Огієнко В. Як відзначають День Перемоги в Європі: http://www.memory.gov.ua/news/yak-vidznachayut-den-peremogi-v-evropi;

9. Патриляк І. Українські націоналісти проти гітлерівської Німеччини. Рух Опору: http://www.istpravda.com.ua/articles/2014/05/8/142834/;

10. Процик П. Україна. Друга світова війна. Тільки цифри: http://www.pravda.com.ua/articles/2010/05/7/5017138/

11. У Велику Вітчизняну росіяни розгромили би Німеччину і без участі українців? // Лікбез: http://likbez.org.ua/uk/v-velikuyu-otechestvennuyu-russkie-razgromili-byigermaniyu-i-bez-uchastiya-ukraintsev.html;

12. Ціна перемоги: вклад українців у розгром нацизму // [Сторінка Українського інституту національної пам'яті] / Київ, 2015. - Режим доступу : http://www.memory.gov.ua/news/tsina-peremogi-vklad-ukraintsiv-u-rozgromnatsizmu

# data[].attributes.attachment_link.title
День пам'яті та примирення і День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні

# data[].attributes.attachment_link.description
"1939-1945. Пам'ятаємо. Перемагаємо". Ми пам'ятаємо, яким страшним лихом для українців була Друга світова війна. Пам'ятаємо, що агресора зупинили спільними зусиллями Об'єднані Нації. Не забуваємо: той, хто захищає свою землю, завжди перемагає. Ця пам'ять робить нас сильнішими. Вона - запорука того, що в майбутньому подібна трагедія не повториться.

# data[].attributes.headline
                                                                                                                               ТРАВЕНЬ

# data[].attributes.subject
                                                                                                                               ТРАВЕНЬ

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська катастрофа: історія про трагедію, яка назавжди закарбувалася в пам’яті, Одна історія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"26 апреля 1986 г. в 01 час. 25 мин. в помещении 4-го энергоблока Чернобыльской АЭС при подготовке его к плановому среднему ремонту произошел взрыв с последующим пожаром, который вскоре был ликвидирован, - інформував про аварію на Чорнобильській АЕС 28 квітня 1986-го голова КГБ УРСР Степан Муха першого секретаря ЦК Компартії України Володимира Щербицького.

Повідомлення, насправді, не відображає справжніх масштабів трагедії, ліквідувати аварію - От взрыва обрушился шатер перекрытия реакторного и кровля машинного залов, воспламенилась также крыша 3-го энергоблока, в связи с чем последний был аварийно остановлен. К 06 часам того же дня пожар на крыше этого энергоблока также ликвидирован". На момент аварії в приміщенні 4-го енергоблоку перебували 17 чол. персоналу.

Наступного після аварії дня, урядова комісія ухвалила рішення про негайну зупинку 1 і 2 енергоблоків та евакуацію населення Прип'яті. Упродовж 27 квітня більш як 44,5 тис. мешканців міста енергетиків були евакуйовані в сусідні з Чорнобильським Поліський та Іванківський райони, 1 тис. - вибралися в Чернігівську й інші області. В Прип'яті залишилося тільки 5 тис. чол., які були залучені до проведення невідкладних ліквідаційних робіт. В повідомленні КГБ вказується, що станом на 8.00 год. 28 квітня рівень радіації на 3 і 4 енергоблоках становив 1000-2600, а на окремих ділянках міста - 30-160 мікрорентген в секунду. В цьому місці на документі Володимир Щербицький зробив свою, тепер вже відому, примітку - "Что это означает?". Це промовисте свідчення того, що навіть найвищі посадові особи держави до кінця не усвідомлювали рівня. Аварія такого масштабу і з такими наслідками сталася вперше у світі. Вченим ще не доводилося вирішувати такі завдання.

В спецповідомленні КГБ, одному з перших чекістських документів про аварію на Чорнобилі, й слова не має про необхідність інформування населення. Натомість, голова КГБ УРСР доповідав, що вживаються заходи із недопущення поширення інформації. "Оперативно-следственной группой КГБ УССР с участием сотрудников КГБ СССР проверяется версия о возможном диверсионном акте. Осуществляются мероприятия по недопущению распространения панических слухов и тенденциозной информации", - читаємо в документі. Це одне із багатьох свідчень того, що влада, як і у випадку з Куренівською катастрофою 1961-го, вирішила приховати правду про на аварію Чорнобилі. Свій крок представники тодішньою партноменклатури і тепер обґрунтовують благородною метою, мовляв не хотіли допустити паніки серед населення. Утім, в ті дні, коли вирішальною для життя могла стати кожна секунда, вбивала не паніка, а радіація. І в цей час приховування правди -ніщо інше як злочин. У спецповідомленнях КГБ, які доступні тепер, поширення будь-якої інформації про Чорнобиль трактується як "наклеп на радянську систему" або ж "поширення панічних чуток". Як одне, так і інше - суворо заборонялось.

- На Чорнобильській атомній електростанції сталася аварія, яка призвела до ушкодження одного з реакторів. Впроваджуються заходи з ліквідації наслідків аварії. Постраждалі отримують допомогу. Створена державна комісія", - оголосила ведуча інформаційної програми "Час" о 21.00 28 квітня 1986-го.

Таким чином, мільйони телеглядачів вперше почули про вибух на ЧАЕС. Зрозуміти щось з цього повідомлення було важко, а тим більше здогадатися про справжні масштаби катастрофи. Киян, які могли бачити десятки автобусів в районі окружної і з чуток знали, що щось трапилось на Чорнобилі, слова ведучої центрального каналу заспокоїли. Власне, куце повідомлення в новинах - було спричинене не стільки бажанням влади розповісти населенню про аварію, це був вимушений крок. Кремль просто не міг далі відмовчуватися - кілька годин перед тим Швеція, фахівці якої зафіксували на своїй території підвищену радіацію, звернулася до Москви із вимогою дати пояснення.

Чи не найбільш обізнаною з ситуацією на Чорнобильській АЕС структурою було всюдисуще КГБ УРСР. На момент аварії його очолював Степан Муха, а згодом - Микола Голушко. Справа в тім, що за радянських часів існувала така практика, в ранці кожного дня на стіл першого секретаря ЦК Компартії України лягало інформаційне повідомлення від КГБ, з грифом "секретно", в якому містився огляд надзвичайних подій за день попередній. Зокрема, в ньому йшлося про події за попередню добу -надзвичайні пригоди, катастрофи, резонансні злочини, антирадянські прояви (погрози представникам влади, руйнування пам'ятників, поширення листівок), хуліганські дії іноземців в Україні і радянських туристів за кордоном, діяльність закордонних "націоналістичних" і "буржуазних центрів". Зважаючи на те, що ЧАЕС, була стратегічним об'єктом, із часу будівництва до неї була прикута особлива увага. Спецповідомлення чекістів рясніють згадками про порушення в ході будівництва, неполадки і аварії, випадки невдоволення працівників і звичайно даними про катастрофу 26 квітня 1986-го - масштаби забруднень, рівень радіації в різних місцевостях, ліквідацію наслідків і суспільні настрої, а ще - приховування правди від населення.

Доповідна записка голови КГБ 29 квітня 1986-го була присвячена виключно одному питанню - ні, не інформуванню чи порятунку населення від радіації, - забезпеченню державної безпеки під час підготовки і святкувань "I мая - Дня международной солидарности трудящихся". "Поступающая в КГБ УССР информация свидетельствует о том, что подготовка к празднованию I Мая проходит в исключительно здоровой политической обстановке в республике, в атмосфере высокой общественно-политической и трудовой активности трудящихся по выполнению исторических решений XXVII съезда КПСС", - доповідав Степан Муха.

Зусилля сотень чекістів і міліції були спрямовані на встановлення можливих замислів противника, виявлення і зрив розвідувально-підривних акцій спецслужб і антирадянських центрів імперіалістичних держав. Вживалися заходи попереджувально-профілактичного характеру, з ціллю не допустити ворожої діяльності зі сторони націоналістичних, сіоністських, церковно-сектантських й інших "антирадянських елементів". Серед головних завдань спецслужби - було недопущення поширення інформації про аварію на Чорнобилі: "Особое внимание уделено контролю за оперативной обстановкой в Киевской, Черниговской, Житомирской и других областях в связи с имевши место 26 апреля 1986 года чрезвычайным происшествием на Чернобыльской АЭС. Осуществляются оперативные мероприятия по выяснению возможного враждебного умысла и причин этого происшествия, недопущению распространения панических слухов и тенденциозной информации".

1 травня 1986 року Комуністична партія вивела на святковий парад у Києві сотні тисяч людей, у тому числі й дітей, хоча рівень радіації перевищував допустимий у десятки разів. О 20.00 30 квітня вітер повернувся у бік Києва і в місті почав підніматися радіаційний фон. 2 травня 1986 року радянське керівництво ухвалило рішення про евакуацію населення з 30-кілометрової зони навколо Чорнобильської атомної станції - на 6-й день після аварії, а офіційно оголосило про неї - тільки на 9-й.

Аварія на Чорнобилі викликала занепокоєння Заходу. Там побоювалися, щоб вітер не переніс радіаційний пил до їхніх країн. Іноземці, незважаючи на всі перепони, намагалися дізнатися правду про те, що сталося. "По поступающим в КГБ УССР оперативным и официальным данным, 29 апреля с.г. отмечены настойчивые попытки со стороны сотрудников дипломатических и иных представительств США, Франции и Канады в Москве, корреспондентов и других иностранцев заполучить информацию в связи с аварией на Чернобыльской АЭС", -звітувало КГБ партійному керівництву 30 квітня 1986-го. В іншій доповідній - за 18 липня, шеф КГБ стверджує, що західні спецслужби для збору інформації про Чорнобиль використовують кореспондентів акредитованих в Москві. "Спецслужбы США, Англии, ФРГ, Франции, и Канады для сбора интересующих их данных используют акредитованных в г. Москве корреспондентов, которые прибывают в г. Киев в качестве туристов. Так, сотрудники зарубежных информационных агентств, телекомпаний, издательств ("Эн-би-си", "Нью-Йорк таймс", "Зюддойче Цайтунг", "Шпигель", "Фигаро", "Суар" и др.) предпринимали попытки к получению сведений о мерах по ликвидации аварии, настроениях жителей, для чего посещали рынки, магазины, брали интервью у советских граждан".

В інформаційні повідомленнях КГБ десятки історій пошуків правди іноземцями. Зокрема, слухачка курсів російської мови М. Коурт, громадянка Канади, в розмові по телефону з співробітником посольства Канади Д. Гуле повідомляла, що в Чорнобилі сталася аварія. Він же попросив її інформувати посольство про будь-які зміни ситуації в Києві, зокрема, припинення руху автобусів, що могло свідчити про мобілізацію транспорту для евакуації населення. Інший випадок, співробітники американського посольства, не називаючи імен, цікавились в обласній епідеміологічній станції про рівень радіації в Чорнобильській зоні і українській столиці. З аналогічними запитаннями кореспонденти англійських, французьких і шведських газет зверталися до Академії наук УРСР, Держтелерадіо, працівників готелів "Дніпро", "Либідь", "Русь". А один відчайдуха-іноземець, фахівець фінської фірми "Лемкон", не маючи відповідного дозволу, намагався на авто проникнути в Чорнобильську зону. Коли зупинили співробітники ДАІ, пояснював, що намагався з'ясувати ситуацію і серйозність аварії.

Із 23 до 25 травня 1986-го в Києві працювала знімальна група американського телеканалу "Сі-бі-ес", збирала матеріал про наслідки аварії на Чорнобильській АЕС. Органи КГБ встановили за іноземцями цілодобовий контроль. Ті, відвідували центральні вулиці, зони відпочинку, проводили зйомки на Бессарабському ринку і на пункті дозиметричного контролю по Бориспільському шосе. В ході розмов з населенням, ставили провокативні запитання: несвоєчасність інформування, небезпеку вживання продуктів харчування тощо. Органи КГБ, які мали значний досвід дезінформування закордонних журналістів, ужили заходів для "потрібного" висвітлення: "Принятыми КГБ УССР мерами контакты журналистов практически были ограничены оперативными источниками органов КГБ, что позволило использовать наступательную тактику в беседах с ними. В результате иностранцы вынужденно согласились с фактами публикации в США тенденциозных материалов об аварии на Чернобыльской АЭС, оправдывая их "отстутствием достоверной информации"... При телефонных разговорах со своими связями и представительством в Москве американцы положительно отзывались об обстановке в Киеве ("в городе гуляют толпы народа и наслаждаются жизнью") и действиях советской власти в ситуации, "с которой ранее никому сталкиваться не приходилось".

Навколо Чорнобильської аварії розгорілося протистояння між українською діаспорою й органами КГБ. 30 квітня 1986-го українці збираються на антирадянські демонстрації перед будівлями представництва СРСР при ООН в Нью-Йорку і секретаріату ООН. В церквах Нью-Йорка, Чикаго й інших американських міст відбуваються панахиди за жертвами ядерної катастрофи в Чорнобилі.

В США й Канаді українці створюють низку громадських організацій, які намагаються привернути увагу вільного світу до Чорнобильської аварії. Вони проводять низку демонстрації, готують звернення до урядів західних держав, збирають матеріали про аварію на Чорнобильській АЕС і організовують масштабну інформаційну кампанію в західних ЗМІ. Закордонний провід Української головної визвольної ради у вересні 1986 року докладав значних зусиль для того, щоб питання Чорнобиля внести на розгляд ООН. Кагебісти інформували вождів партії: "Предпринимаются попытки навязать мировой общественности мнение о якобы проводимой в СССР "политике геноцида по отношении к украинскому народу". В этих целях функционеры ЗП УГВР в контакте со спецслужбами США осуществляют опросы прибывающих по различным каналам в Соединенные Штаты советских граждан, а также посетивших Украину иностранцев. Указанные материалы после соответствующей "обработки" оуновцы намерены использовать для антисоветской обработки членов зарубежных делегаций, учавствующих в работе Генеральной сессии ООН".

В квітні 1987-го в США відзначаються перші роковини аварії на Чорнобилі: "По полученным КГБ УССР оперативным данным, так называемый "Всемирный конгресс свободных украинцев" (СКВУ) объявил "неделю чернобыльской трагедии", начинающуюся с 26 апреля с.г., - читаємо у звіті КГБ 10 квітня 1987-го. - В этот период в Нью-Йорке, Вашингтоне, Филадельфии и Чикаго планируется проведение антисоветских сборищ, богослужений и панахид "в память жертв Чернобыля". I мая в Нью-Йорке намечается шествие к зданию ООН со свечами и траурными лентами".

В цей же час в Києві зусиллями КГБ були зірвані заплановані чорнобильцями заходи. Мешканці житлових масивів Троєщина і Харківське шосе, що були евакуйовані з 30-кілометрової зони, планували зібратися в центрі міста 26 квітня 1987-го, і висловити невдоволення розмірами відшкодувань матеріальних втрат, відсутністю постійної прописки в столиці, встановленими в лікарнях діагнозами, що не відповідали дійсності. Ця акція мала б значний й резонанс, тому КГБ зробили все для того, щоб її не допустити. "Управлением КГБ по г. Киеву и Киевской области под руководством партийных и советских органов во взаимодействии с органами внутренних дел осуществлен комплекс мер по недопущению возможных негативных проявлений, - доповідав голова КГБ першому секретарю ЦК Компартії Володимиру Щербицькому 27 квітня 1987-го, - Проведена широкая разъяснительная работа по местам жительства, работы и учебы эвакуированных в г. Киеве, а также местах дислокации действующих и строящихся атомных станций в республике, через оперативные возможности оказывалось сдерживающие влияние на инспираторов и подстрекателей групповых действий. В результате принятых мер каких-либо негативных проявлений в г. Киеве и других населенных пунктах республики не допущено".

Із Чорнобильської аварії почався розпад Радянського Союзу. Власне, розпад розпочався раніше, і причини його були глибші, але Чорнобиль став тією останньою краплею, яка переповнила чашу людського терпіння. Приховування владою правди про факт катастрофи і її наслідки, брак інформації про заходи безпеки і недостатня допомога потерпілим, похитнули віру в цінності комуністичної ідеї навіть у найбільш лояльних її прихильників.

В звітах органів КГБ все частіше зустрічалися повідомлення про антирадянську діяльність "націоналістичних" і "буржуазних" центрів, прояви невдоволення радянською владою. Час від часу кагебісти повідомляють партійні органи про випадки поширення в Києві й інших містах республіки антирадянських листівок в яких йшлося про аварію на Чорнобилі і недолугі дії влади у зв'язку з нею. "3 сентября 1986 г. В 06 часов 30 мин. на рекламном щите в подземном переходе на Московской площади (Московский район) обнаружена листовка провокационного характера. В ней сообщается о якобы предстоящем 3 сентября с.г. "большом выбросе и возможном" взрыве" на Чернобыльской АЭС, а также содержится призыв не доверять партии и правительству, увозить детей. Текст исполнен от руки печатными буквами на листе бумаги размером 9+13 см". Брак офіційної інформації, породжував найрізноманітніші чутки, зокрема про те, що сталася нова аварія на Чорнобильській АЕС, про забруднення радіацією питної води в Києві тощо.

Спроби Москви приховати правду про катастрофу та її наслідки посилили опозиційний національно-демократичний рух в Україні, до його учасників долучилися "зелені" - активісти боротьби проти забруднення навколишнього середовища.

"В организации протестов против дальнейшего развития атомной энергетики республики особую активность проявляют неформальные объединения "Спадщина", "Зэлэный свит" (Киев), "Экология" (Черкассы), "Экология и мир" (Керчь) и др., - доповідав Володимиру Щербицькому Голова КГБ УРСР Голушко 20 квітня 1989-го. - В этих целях ими планируется использовать мероприятия, приуроченные к очередной годовщине аварии на Чернобыльской АЭС. В городах Николаеве, Житомире, Днепропетровске, Харькове, Черкассах, Южно-Украинске Николаевской области и пос. Щелкино Крымской области в период с 23 по 29 апреля с.г. намечено проведение митингов и демонстраций с соответствующими лозунгами и транспарантами".

В багатьох регіонах України все частішими стають акції протесту проти будівництва нових і експлуатації старих атомних електростанцій, відповідні публікації в пресі, пікетування діючих Хмельницької, Рівненської, Запорізької та Південно-Української АЕС, участь в них брали тисячі людей. 26 квітня 1988 року, в Києві на площі Жовтневої революції (нині - Майдан Незалежності), незважаючи на протидію КГБ, відбувається перша несанкціонована демонстрація. Її гасла - "Геть АЕС з України", "УКК - за без'ядерну Україну". "Не хочемо мертвих зон", "АЕС - на референдум", "Промисловість, землю, воду - під екологічний контроль", "Кожному - персональний дозиметр". А вже невдовзі - побудована на брехні імперія впала.
АВТОР: Ярослав ФАЙЗУЛІН Документальна інсталяція "Під саркофагом"

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська трагедія

# data[].attributes.attachment_link.description
"26 апреля 1986 г. в 01 час. 25 мин. в помещении 4-го энергоблока Чернобыльской АЭС при подготовке его к плановому среднему ремонту произошел взрыв с последующим пожаром, который вскоре был ликвидирован, - інформував про аварію на Чорнобильській АЕС 28 квітня 1986-го голова КГБ УРСР Степан Муха першого секретаря ЦК Компартії України Володимира Щербицького.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал СіТіVі

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм. "Чорнобильська трагедія - біль України". CiTiVi 2017

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
“Чорнобиль не має ми

# data[].attributes.body
“Чорнобиль не має минулого”, «Трагедія на полотні», «Чорнобиль в серці України, а тінь його  по всій Землі», «Чорнобиль…чорний біль нашої землі», «Дзвони Чорнобиля», «Гірчить Чорнобиль крізь віки», «Чорнобиль – довгий слід трагедії», «Твій біль, Україно, - Чорнобиль».

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
«Дорога в космос», «Лабор

# data[].attributes.body
«Дорога в космос», «Лабораторія Всесвіту», «Людина та Космос», 
"Всесвітній день космонавтики", 

# data[].attributes.headline
26 квітня - День Чорнобильської трагедiї (1986)

# data[].attributes.subject
26 квітня - День Чорнобильської трагедiї (1986)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цей день в історії

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
26 квітня 1986 року о 1-23-47 за київським часом сталася найбільша техногенна аварія в історії людства - з різницею у дві секунди відбулись два вибухи на четвертому реакторі Чорнобильської АЕС, в результаті яких сумарна радіація ізотопів, викинутих в повітря, склала 50 мільйонів кюрі, що в 30-40 разів більше, ніж при вибуху бомби в Хіросімі в 1945 році. Основні наслідки аварії були подолані за 7 місяців і вже у листопаді два з трьох вцілілих енергоблоків були знову введені в експлуатацію.На обкладинці: Четвертий реактор Чорнобильської АЕС після вибуху, травень 1986 року

Після десятиліття успішної експлуатації атомних реакторів подвійного призначення, на яких крім генерації електроенергії вироблялись ізотопи для військових потреб, з середини 1960-х років у СРСР почалась розробка одноцільових безкорпусних реакторів, відомих як РБМК (Реактор великої потужності канальний - російською), для виробництва електричної і теплової енергії. Енергоблоки з реакторами подібного типу мали стати основою великої мережі атомних електростанцій (АЕС), загальна електрична потужність котрих за десятиліття мала сягнути 8 ГВт. В рамках цієї програми для забезпечення електроенергією Центрального енергетичного району СРСР, до якого входило 27 областей УРСР і Ростовська область РРСФР, біля Києва планувалось звести Центрально-Українську АЕС. Дирекція з її будівництва, створена 11 грудня 1969 року наказом Міністра енергетики і електрифікації СРСР, опікувалась не лише власне АЕС біля села Копачі за 18 км на північний захід від Чорнобиля, але й містом-супутником, спроектованим поблизу залізничної станції Янів, що на відстані 2 кілометрів від майбутньої АЕС, яке мало стати важливим транспортним і промисловим центром з населенням до 85 тисяч чоловік.

Через чотири місяці Чорнобильська АЕС вийшла на проектну потужність 4 000 МВт, виробляючи близько 10% електроенергії України.

Такий позаштатний режим призвів до т. зв. "отруєння" реактора ізотопами ксенона, через що о 0-28 26 квітня 1986 року відбулось миттєве падіння практично до нуля потужності реактора. За півгодини її вдалось підняти, правда, до втричі нижчого значення, ніж передбачав регламент випробувань. Попри це о 1-07 вони були продовжені. Підключення шести насосів в якості навантаження призвело до неочікувано стрімкого збільшення потужності, яке взяти під контроль не вдалось, й по сигналу аварійного захисту, який о 1-23-39 спрацював на пульті оператора АЕС, почалось відключення реактора. Проте через його конструктивний недолік опускання поглинаючих стержнів в активну зону відбувалось надто повільно, реактор заглушити не вдалось, і о 1-23-47 пролунав вибух, а через дві секунди - ще один.

Вибухи на Чорнобильській АЕС були не ядерними, а хімічними, як наслідок перегріву реактора і накопичення великої кількості газів, що з'явились під час неконтрольованої реакції

Потужність вибухів була настільки великою, що вони повністю зруйнували обшивку реактора і зірвали багатотонну верхню плиту 4-го енергоблоку, крізь яку в повітря піднялось більше 60 тон радіоактивних матеріалів, у тому числі ізотопів урану, плутонію, йоду, цезію і стронцію.

Першою жертвою аварії став оператор циркулярних насосів Валерій Ходемчук, який загинув під уламками. Його тіло знайти так і не вдалось.

Через сім хвилин на місце вибуху прибули пожежні команди з Чорнобиля і Прип'яті, зусиллями яких за три години вдалось локалізувати пожежу і запобігти її поширенню на 3-й енергоблок, з'єднаний з 4-м спільним коридором. У перші години після аварії у рятувальників не було розуміння ситуації і активну зону реактора намагались охолодити водою. Ці зусилля виявились марними і привели до опромінення (в ряді випадків смертельного) багатьох людей. О 6-й ранку від опіків і перелому хребта в лікарні помер інженер-наладник Володимир Шашенок. Близько обіду до Москви літаком було відправлено першу групу з 28 вражених радіацією з числа пожежних і співробітників АЕС. Загалом від вибуху і при гасінні пожежі, що тривала близько 10 днів, загинув 31 чоловік і більше двох сотень було госпіталізовано.

За офіційною статистикою віддалені наслідки опромінення, виявлені за наступні 15 років, стали причиною загибелі від 60 до 80 осіб, за неофіційною - в Україні померло не менше 15 тисяч людей, які були уражені в результаті аварії на Чорнобильській АЕС

"Увага, шановні товариші! Міська рада народних депутатів повідомляє, що у зв'язку з аварією на Чорнобильській атомній електростанції в місті Прип'ять складається несприятлива радіаційна обстановка. Партійними та радянськими органами, військовими частинами приймаються необхідні заходи. Однак, з метою забезпечення повної безпеки людей, і, в першу чергу, дітей, виникає необхідність провести тимчасову евакуацію жителів міста в найближчі населені пункти Київської області. Для цього до кожного житлового будинку сьогодні, 27 квітня, починаючи з 14-00, будуть подані автобуси в супроводі працівників міліції та представників міськвиконкому. Рекомендується з собою взяти документи, вкрай необхідні речі, а також, на перший випадок, продукти харчування. Керівниками підприємств та установ визначено коло працівників, які залишаються на місці для забезпечення нормального функціонування підприємств міста. Всі житлові будинки на період евакуації будуть охоронятися працівниками міліції. Товариші, тимчасово залишаючи своє житло, не забудьте, будь ласка, закрити вікна, вимкнути електричні та газові прилади, перекрити водопровідні крани. Просимо дотримуватися спокою, організованості і порядку при проведенні тимчасової евакуації" - Оголошення про евакуацію з Прип'яті, 27 квітня 1986 року

Лише 3 травня завершилась евакуація людей з 10-кілометрової зони навколо Чорнобильської АЕС. До 6 травня було евакуйовано жителів інших населених пунктів в радіусі 30 км навколо місця аварії, загалом понад 115 тисяч чоловік.

Для ліквідації наслідків аварії була створена урядова комісія на чолі з заступником голови Ради міністрів СРСР Борисом Щербиною, яка координувала свою діяльність з республіканськими комісіями в Білоруській РСР, Українській РСР і РРФСР. У 30-кілометрову зону навколо ЧАЕС почали прибувати фахівці, відряджені для проведення робіт на аварійному блоці і навколо нього, а також військові частини - як регулярні, так і сформовані з терміново викликаних резервістів. Їх зусиллями через три тижні завдяки скинутим з вертольотів 4 тисячам тон суміші піску, бору, свинцю і глини вдалось ізолювати реактор 4-го енергоблоку, що продовжував випромінювати радіацію, і зупинити подальше забруднення ґрунту. Щоб запобігти зараженню ґрунтових вод і Дніпра, інженерними військами навколо АЕС була споруджена захисна стіна, глибина якої місцями доходила до 30 метрів, а також були відсипані дамби на річці Прип'ять.

Основна частина робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС була виконана у 1986-87 роках силами приблизно 240 000 осіб. Загальна кількість ліквідаторів за всі роки приблизно 600 000 осіб

Офіційне розслідування, проведене Державною комісією і підтримане Міжнародним агентство з атомної енергії (МАГАТЕ), провину за аварію поклало майже виключно на персонал ЧАЕС, і в листопаді того ж 1986 року, по завершенні за рекордні 205 днів зведення над 4-м енергоблоком ізоляційної споруди, відомої як "Укриття", 1-й та 2-й енергоблоки, а грудні 1987 року й 3-й енергоблок були знову введені в експлуатацію. Проте, вже у 1993 році уповноваженими міжнародними інституціями, у тому числі й МАГАТЕ, раніше зроблені висновки було визнано помилковими і головною причиною аварії було названо конструктивну недосконалість реактора РБМК-1000, що у поєднанні з неправильною підготовкою експерименту і "низькою безпековою культурою" непоінформованих про потенційні загрози операторів призвело до фатальних наслідків. Великі пожежі і аварії, що трапились у подальші роки, змусили переглянути можливість експлуатації Чорнобильської АЕС і у 1996 році був зупинений спочатку другий, а потім і перший її енергоблок.

29 березня 2000 року було прийнято постанову уряду України № 598 "Про дострокове припинення експлуатації енергоблока № 3 та остаточне закриття Чорнобильської АЕС" й о 13-17 15 грудня ЧАЕС повністю припинила свою роботу.

У квітні 2012 року за фінансової підтримки країн "великої вісімки" і Європейського банку реконструкції та розвитку силами міжнародного консорціуму почалось будівництво нового "саркофагу" над зруйнованим 4-м реактором Чорнобильської АЕС, яке має бути завершене у 2019 році.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чорнобильська катастрофа

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новітня історія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
холодна війна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
володимир лук'янюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Цей день в історії : 26 квітня 1986 : Чорнобильська катастрофа

# data[].attributes.attachment_link.description
26 квітня 1986 року о 1-23-47 за київським часом сталася найбільша техногенна аварія в історії людства - з різницею у дві секунди відбулись два вибухи на четвертому реакторі Чорнобильської АЕС, в результаті яких сумарна радіація ізотопів, викинутих в повітря, склала 50 мільйонів кюрі, що в 30-40 разів більше, ніж при вибуху бомби в Хіросімі в 1945 році.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко цікаві факти з життя (біографії, дитинства)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Миколаїв

# data[].attributes.attachment_link.title
9 березня – день народження Тараса Григоровича Шевченка

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.attachment_link.title
До 200-річчя від дня народження Тараса Шевченка

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.body
«Кобзареве слово» , «Кобзарю, знов до тебе я приходжу…» , «Доля осяяна талантом» , «Тарас Шевченко – син України» , «Єднаймо душі словом Кобзаря» , «І лине над землею Шевченкове слово», «Вічний, як народ»,  «Чи знаємо ми Шевченка?» ,

# data[].attributes.headline
9 березня - День народження Тараса Григоровича Шевченка (1814-1861), українського поета, художника, мислителя

# data[].attributes.subject
9 березня - День народження Тараса Григоровича Шевченка (1814-1861), українського поета, художника, мислителя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тарас Григорович Шевченко (9 березня 1814 р. - 10 березня 1861 р.) - видатний український поет, прозаїк, драматург, художник, політичний і громадський діяч, філософ, фольклорист, етнограф, історик. Він був людиною універсальних обдарувань та інтересів. Все його життя і творчість були присвячені українському народу. Поет мріяв про ті часи, коли його країна буде незалежною суверенною державою, коли в Україні шануватимуть мову, культуру та історію народу, а люди будуть щасливими.

Тарас Шевченко почав писати вірші у другій половині 30-х років. У 1840 році в Петербурзі вийшла його перша збірка поезій "Кобзар", у 1845 році - героїчно-романтична поема "Гайдамаки". В 1843-45 роках він написав цикл поезій "Три літа" (центральним твором якого є "Сон"), поему "Кавказ", послання "І мертвим, і живим...", поезії "Чигирине, Чигирине", "Великий льох", "Стоїть в селі Суботові" та ін., в яких гостро виступив проти соціально-національного гноблення українського народу.

24 березня 1847 р. за участь у Кирило-Мефодіївському товаристві Шевченко був заарештований і засланий солдатом до Орської фортеці Оренбурзького окремого корпусу з царською резолюцією про заборону писати й малювати.

У 1857 р., завдяки клопотанням друзів, Тараса Шевченка звільнили з заслання. У 1858 р. він прибув до Москви, потім до Петербурга. У 1859 р. приїхав в Україну, де перебував під наглядом поліції. Постійно проживати на батьківщині йому заборонили і зобов'язали виїхати до столиці.

Під час ув'язнення писав вірші, які згодом об'єднав у цикл "В казематі". Останніми прозовими творами Т. Шевченка є повість "Прогулянка з задоволенням і не без моралі" (1856-1858) та щоденникові записи "Журнал". В Україні у 1858 році Шевченко написав низку високих поетичних зразків інтимної та пейзажної лірики. Кілька творів цього періоду опубліковано в журналі "Основа" та альманасі "Хата".

Тарас Григорович є одним з найвидатніших майстрів українського образотворчого мистецтва. Він працював у галузях станкового живопису, графіки, монументально-декоративного розпису та скульптури, досконало володів технікою акварелі, олії, офорту, малюнка олівцем і пером. Він є автором понад тисячі мистецьких творів. У 1859-1860 роках виконав офорти з творів зарубіжних і російських художників, за які отримав звання академіка гравірування.

Помер Тарас Григорович 10 березня 1861 року. Поховали його спочатку на Смоленському кладовищі Петербурга, а в травні 1861 р. прах перевезли на Чернечу (тепер Тарасову) гору поблизу Канева. Смерть Шевченка в розквіті творчих сил була величезною втратою не тільки для української літератури, а для всього вітчизняного письменства і визвольного руху. Та його поезія жила, діяла, поширювалася в списках російських та закордонних видань. З 60-х рр. XIX ст. з'являються перші закордонні праці про його життя і творчість та переклади творів різними мовами світу. Шевченкова поезія і після смерті поета залишається могутнім чинником українського літературного процесу. Важко переоцінити також роль Шевченкової спадщини в розвитку не тільки естетичної, а й соціальної і національної свідомості українського народу. Творчість Шевченка стала новим етапом у розвитку естетичного мислення українського народу. Вона визначила на десятиліття вперед дальший поступ української літератури (не тільки поезії, а й прози і драматургії), прискорила український літературний процес.

Традиційно до дня народження Тараса Григоровича Шевченка Національна бібліотека України ім. Ярослава Мудрого підготувала книжкову виставку. Увазі користувачів пропонується добірка "Кобзарів", виданих за роки Незалежності України, серед яких і факсимільні видання, і репринтні відтворення видань. Експозиція містить також переклади "Кобзаря" на болгарську, румунську і грецьку мови, та чудовий "Дитячий Кобзар".

На виставці представлено документи з фондів НБУ ім. Ярослава Мудрого. Для пошуку інших видань автора радимо скористатися електронними ресурсами бібліотеки та традиційними картковими каталогами.

Виставка експонується за адресою: вул. Михайла Грушевського, 1; 2-й поверх.

Термін експонування: 9 березня - 27 березня 2017 р.
Інформація підготовлена відділом СКД

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
yaroslav mudryi national library of ukraine

# data[].attributes.attachment_link.title
Національна бібліотека України ім. Ярослава Мудрого

# data[].attributes.attachment_link.description
Тарас Григорович Шевченко (9 березня 1814 р. - 10 березня 1861 р.) - видатний український поет, прозаїк, драматург, художник, політичний і громадський діяч, філософ, фольклорист, етнограф, історик. Він був людиною універсальних обдарувань та інтересів. Все його життя і творчість були присвячені українському народу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Екатерина Шепель

# data[].attributes.attachment_link.title
Безпечний Інтернет

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство освіти і науки України - Безпека дітей в Інтернеті

# data[].attributes.attachment_link.description
За даними міжнародного дослідницького проєкту ESPAD, у 2019 році лише 6,7% опитаних підлітків в Україні не користувались соціальними мережам. Майже 45% підлітків проводять у соціальних мережах до 3 годин на день, а ще приблизно 50% – 4 та більше годин.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Сучасний журнал про безпеку - Надзвичайна ситуація +

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11 лютого 2020 року у світі та Україні відзначається День безпечного Інтернету.

Якщо раніше треба було говорити з дітьми про їх безпеку поза домом тощо, то вже давно має сенс застерігати їх від негараздів під час перебування в інтернеті.

Інформаційна безпека стосується захисту життєво важливих інтересів людини (і більш глобально - суспільства, держави). Неправдива, неповна, невчасна інформація може нанести шкоду. Особливо вразливі у цьому контексті діти. Вони можуть не знати, яку інформацію можна викладати в мережу, а яку не варто. Інколи школярі не можуть правильно зреагувати на матеріали з мережі з різних причин. Робота у цьому напрямку для вчителів та батьків дуже важлива. Безконтрольний доступ до інтернету може мати негативні наслідки для дитини.

Типи загроз
1. Стосуються особистої безпеки:

Ознайомлення з порнографічними матеріалами, ненормативною лексикою, інформацією суїцидального характеру, расистського, ненависницького чи сектантського змісту.

Загроза отримання недостовірної чи неправдивої інформації.

Формування залежності (ігрової, комп'ютерної, інтернет).

Спілкування з небезпечними людьми (збоченці, шахраї, грифери).

Залучення до виконання протиправних дій (хакерство, порушення прав та свобод інших).

2. Стосуються безпеки інших.

Матеріали, існування та використання яких може стати причиною посягання на безпеку оточуючих (наприклад, інформація про створення вибухівки).

Свідоме та несвідоме введення в оману інших.

Вчинення протиправних дій, що тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Кібербулінг - свідоме цькування та приниження, передусім однолітків.

3. Стосуються загрози витоку персональної інформації:

Розголошення персональної та конфіденційної інформації (прізвища, імена, контакти, секретні дані кредитних карток, номери телефонів).

Загроза зараження ПК вірусами різної категорії.

Небезпека завантаження програм зі шкідливими функціями.

Це найбільш поширені типи загроз, з якими може зіштовхнутися дитина в інтернеті, викладаючи чи переглядаючи сумнівну інформацію.

Основні правила безпечної роботи в інтернеті, про які варто сказати дітям

1. Не давайте нікому своїх паролів.

2. Не надавайте особистої інформації поштою чи в чатах без гострої на те потреби.

3. Не реагуйте на непристойні та грубі коментарі, адресовані вам.

4. Повідомляйте про ситуації в інтернеті, які вас непокоять (погрози, файли певного місту, пропозиції).

5. Відмовляйтесь від зустрічей з випадковими людьми, з якими познайомились в онлайні.

6. Не діліться своїми фото з незнайомцями.

7. Не повідомляйте інформацію про кредитки батьків (номер картки, термін дії та таємний код).

8. Не викладайте фото квитків, на яких видно штрих-код чи QR-код.

9. Не скачуйте та не встановлюйте невідомі програми за посиланнями, навіть якщо їх надали друзі.

10. Встановлюючи перевірені програми, контролюйте, щоб на ПК не додались небажані програми.

11. Не переглядайте інформацію за невідомими посиланнями (друзі, які ними діляться можуть не підозрювати про загрозу).

12. Не відкривайте листи-спам, вони можуть містити віруси.

Джерело: сайт освітнього проекту "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.title
Безпечний інтернет: основні правила безпечного користування інтернетом дітьми

# data[].attributes.attachment_link.description
11 лютого 2020 року у світі та Україні відзначається День безпечного Інтернету. Якщо раніше треба було говорити з дітьми про їх безпеку поза домом тощо, то вже давно має сенс застерігати їх від негараздів під час перебування в інтернеті. Інформаційна безпека стосується захисту життєво важливих інтересів людини (і більш глобально - суспільства, держави).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11 лютого 2020 року у світі відзначається День безпечного Інтернету (Safer Internet Day) під гаслом "Разом для найкращого Інтернету".

День безпечного Інтернету (SID/ДБІ) запровадили мережі Insafe та INHOPE за підтримки Європейської комісії[i] для просування безпечного та позитивного використання цифрових технологій, особливо, дітьми й молоддю. Центр кращого Інтернету представляє Національний комітет Дня безпечного Інтернету в Україні.

День безпечного Інтернету відзначають щороку. Мільйони людей об'єднуються, щоб надихнутися для позитивних змін онлайн, підвищити освіченість з питань безпеки онлайн та взяти участь у заходах, що проходять у всьому світі. День безпечного Інтернету націлений на створення безпечного та найкращого Інтернету, де кожний та кожна можуть використовувати технології відповідально, у дусі поваги, критично та творчо.

День безпечного Інтернету має на меті долучити до співпраці дітей і молодь, батьків і вихователів, освітян, педагогів і соціальних працівників, представників індустрії та політиків, надихаючи їх відігравати свою роль у створенні найкращого Інтернету.

Тема Дня безпечного Інтернету „Разом для найкращого Інтернету" надихає всіх приєднуватися до руху та використовувати найкращий потенціал Інтернету для об'єднання людей. Є багато шляхів зробити це:

Діти й молодь можуть допомогти покращити Інтернет, поводячись в онлайні позитивно та ввічливо, захищаючи онлайнову репутацію як власну, так і інших, використовуючи позитивні можливості створення, залучення та поширення контенту онлайн.

Батьки й вихователі відіграють важливу роль у натхненні та підтримці дітей і молоді використовувати технології відповідально, у дусі поваги, критично та творчо шляхом забезпечення відкритого діалогу з дітьми, навчання їх використовувати безпечні й позитивні технології, а також подаючи приклад поведінки.

Представники і представниці освітянської спільноти та соціальної сфери можуть допомогти покращити Інтернет через формування в учнів та учениць навичок цифрової грамотності шляхом розвитку критичного мислення, що дозволить їм гарно орієнтуватися в онлайновому світі. Вони можуть демонструвати власні приклади онлайнової поведінки учням і студентам, а також надихати їх створювати власний контент і робити позитивні вибори онлайн.

Індустрія може допомогти покращити Інтернет через створення та просування позитивного контенту й безпечних сервісів онлайн; надання змоги користувачам реагувати на будь-які складнощі, забезпечуючи чіткі й безпечні поради, упроваджуючи легкі в користуванні й безпечні інструменти та надаючи швидкий доступ до підтримки в разі виникнення проблем.

Владні структури й політики мають забезпечити середовище та культуру, у яких усе зазначене може функціонувати й розвиватися, наприклад, можливості для дітей навчатися онлайнової безпеки мають бути закріплені в навчальних програмах; надати батькам і вихователям належний доступ до інформації та джерел підтримки; заохочувати провайдерів до регуляції їхніх послуг і контенту; просувати відповідне законодавство; забезпечувати благополуччя дітей і молоді шляхом створення ефективних стратегій захисту дитинства в онлайновому світі.

Кожний і кожна відповідальні за створення позитивного різноманіття онлайн. Ми всі можемо просувати позитив, коректно спілкуючись онлайн та демонструючи повагу до інших, шукаючи позитивні можливості творити та спілкуватись. Ми всі можемо відповідати на онлайновий негатив, повідомляючи про неприйнятний або нелегальний контент.

Підготовка до Дня безпечного Інтернету

Для того, щоб долучитися до відзначення Дня безпечного Інтернету 11 лютого 2020 року:

завантажуйте логотип Дня безпечного Інтернету 2020;

використовуйте Ключові повідомлення до Дня безпечного Інтернету 2020;

реєструйте свою підтримку та отримуйте відкритий цифровий бейдж та сертифікат "Організатор_ка заходу до Дня безпечного Інтернету 2020" за посиланням: https://bit.ly/2OAHJXB;

проводьте уроки, зустрічі, обговорення, тренінги, форуми, конференції, класні години, батьківські збори, прес-конференції, квести, вебінари тощо із безпеки онлайн;

повідомляйте про свої події у соціальних мережах, використовуючи хештеги #SID2020,#SaferInternetDay, #ДеньБезпечногоІнтернету;

створюйте обіцянку щодо безпечного користування Інтернетом для 2020 року та беріть участь у #saferinternetchallenge.

Навчально-методичні ресурси

Навчально-методичний посібник "Обачність. Пильність. Захист. Ввічливість. Сміливість"

Джерело: https://nus.org.ua/wp-content/uploads/2018/08/PRESS.pdf

Посібник містить плани уроків призначені для учнів та учениць початкової школи та зосереджені на ключових принципах мережевого етикету й безпеки. Заняття запропоновані у п'яти темах: обачність в Інтернеті, пильність в Інтернеті, захист в Інтернеті, доброзичливість в Інтернеті, сміливість в Інтернеті.

Посібник Клан Кліц-Клац. Виховання дітей в цифрову еру

Джерело: https://edpro.ua/blog/informacijna-bezpeka

Посібник для батьків у доступній формі містить необхідну інформацію та поради, які будуть корисні батькам для сприяння позитивному використанню дітьми цифрових технологій.

Робочий зошит для підлітків the Web We Want (Інтернет, який ми хочемо)

Джерело: http://www.webwewant.eu/documents/10180/945868/WebWeWant_youthUA.pdf/b5d8c012-ff53-40d0-967e-e0dc32ffcb22

Посібник створений молодими людьми для молоді, спрямований на вивчення прав та обов'язків в Інтернеті та заохочення до роздумів про поведінку в Інтернеті.

Запропоновані 18 завдань допоможуть підліткам перевірити свої навички, дізнатися більше про свої права в онлайн-світі.
Джерело: http://www.webwewant.eu/documents/10180/973204/Handbook_teachers_lesson_plans_all_UA.pdf/87b2bd1c-bcab-4701-8017-19dff1887003
Посібник містить плани уроків, що пропонують ідеї та заходи, щоб заохотити молодь розвивати навички творчого та критичного мислення, необхідні для повноцінного життя в світі.

Методичні рекомендації до використання в освітньому процесі закладів загальної середньої освіти навчально-методичного посібника та робочого зошита„Інтернет, який ми хочемоˮ (the Web We Want).

Джерело: https://betterinternetcentre.org/wp-content/uploads/2019/11/WWW_%D0%BC%D0%B5%D1%82%D0%BE%D0%B4%D1%80%D0%B5%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%97-BetterInternetCentre.pdf

Рекомендації містять практичні пропозиції для інтегрування занять, представлених у навчально-методичному посібнику та завдань у робочому зошиті „Інтернет, який ми хочемоˮ (Тhe Web We Want) в навчальні програми з предметів в закладах освіти України.

Керівництво із соціально-педагогічного супроводу формування безпечної поведінки підлітків в Інтернеті

Джерело: https://goo.gl/J1Xkg6

Посібник містить теоретичні питання безпечної поведінки в Інтернеті, опис занять та 8 тренінгових вправ із розвитку базових компетенцій безпечної поведінки підлітків в Інтернеті, плани заходів для педагогів та батьків.

Посібник з протидії мови ненависті "Закладинки"

Джерело: https://goo.gl/GZNQYf

Посібник містить 24 приклади вправ з теми протидії мові ненависті онлайн через навчання з прав людини. У вправах розкриваються теми мови ненависті онлайн, прав людини в Інтернеті, свободи вираження поглядів, приватного життя і безпеки, інтернет-грамотності, демократії та участі.

О нлайн-курс "Права людини в освітньому просторі"

Джерело: https://courses.ed-era.com/courses/course-v1:EDERA_OSCE+HRE101+2019/about

Третій модуль курсу розкриває тему "Права людини та Інтернет": еволюція концепції прав людини у цифрову еру, результати моніторингу сайтів закладів освіти в Україні (2018). Дає можливість дослідити власний сайт закладу освіти чи сторінку закладу освіти щодо дотримання прав дитини онлайн, дізнатись більше про законодавство та міжнародні ініціативи щодо безпеки дітей в онлайновому просторі.

Тематика виступів: дитина онлайн: від загроз до можливостей; захист дітей в інтернеті від сексуальних ризиків; цифрові інструменти та можливості Google для інформаційної безпеки.

Матеріали вебінару можна завантажити за посиланням https://goo.gl/D4vnYW.

Організатори: Програма Cisco Networking Academy Ukraine та провідні університети України за підтримки Департаменту кіберполіції Національної поліції України.

Долучайтесь з 5 по 25 лютого.
Формат: відеозаписи доповідей, тестування, відповіді на питання.
Реєстрація: http://cs.co/SID2020

Теми доповідей:
"Як хакери захищають Інтернет", Олексій Барановський, НТУУ "Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського.

"Небезпеки кіберпростору", Роман Бараненко, Херсонський факультет Одеського державного університету внутрішніх справ

Cертифікат отримують слухачі та слухачки, закладади освіти в разі успішного виконання умов.

Відео містять короткі поради щодо безпеки в Інтернеті та можуть бути використані під час освітніх заходів як з підлітками, так і з представниками та представницями професійних спільнот.

Джерело: https://www.youtube.com/channel/UCeuQLmBXJMdjLl5lUEUQDlA

Канал містить 8 роликів, що відповідають змісту розділів Посібника з прав людини для Інтернет-користувачів та пояснювального меморандуму (Рекомендація СМ/Rec(2014)6 Комітету міністрів країнам-членам щодо посібника з прав людини для Інтернет-користувачів - пояснювальний меморандум).

Відео містять короткі поради щодо безпеки в Інтернеті та можуть бути використані під час освітніх заходів як з дітьми та молоддю, так і з представниками та представницями професійних спільнот.

Відео з інтерв'ю містять огляди щодо сучасного стану безпеки в Інтернеті та поради щодо безпечної поведінки в Інтернеті. Курси та відео можуть бути використані під час освітніх заходів з представниками та представницями професійних спільнот та можуть буди рекомендовані для перегляду батькам та особам, які їх замінюють.
Ресурси про День безпечного Інтернету:
На вебінарі буде подана інформація про поширені ризики сексуального насильства в інтернеті та як їх можна уникнути, та опис уроку для учнів 5-6 класів та поради щодо ефективного проведення.

Проведення заходів до Дня безпечного Інтернету

Пропонуємо під час підготовки та проведення заходів з формування безпечної поведінки дітей та молоді в Інтернеті враховувати наступні принципи роботи, які можуть посилити ефективність цих заходів:

Визнання Інтернету як значущого фактора соціалізації

Під час заходів з дітьми, вчительством, батьками та тими, хто їх замінюють, враховувати те, що Інтернет є важливою та невід'ємною частиною життя сучасної дитини, простором реалізації більшості фундаментальних прав дитини. Під час заходів варто зосередитися на можливостях, які надає Інтернет та його позитивному впливі на розвиток.

Під час заходів з дітьми, вчительством, батьками та тими, хто їх замінюють, намагайтесь створювати позитивний емоційний фон спілкування та навчання, створюйте ситуації успіху.

Під час заходів з дітьми забезпечте, щоб учасники та учасниці мали можливість обговорювати безпосередній зв'язок теми зі своїм щоденним досвідом користуванням Інтернетом та плануванням подальших дій безпечного використання: від спілкування у соціальних мережах до придбання товарів онлайн.

Відкритість до думок, міркувань, коментарів, пропозицій може сприяти подоланню цифрового розриву між дорослими та дітьми. Діти також можуть ініціювати захід із безпеки в Інтернеті для вчительства чи молодіжних працівників та працівниць.

Діти та молодь мають бути залучені до планування заходів з безпечної поведінки в Інтернеті та мають можливість обирати ті теми, які потребують розгляду у контексті безпечного Інтернету.
Фото та відеозйомка

Надання інформації про механізми захисту та отримання підтримки

Діти та молодь мають бути ознайомлені з тим, як повідомити про неналежний або нелегальний контент, який вони бачать у соціальних мережах чи на тих сайтах, якими вони користуються. Діти та молодь мають отримати інформацію про організації, сайти, телефони гарячих ліній, де вони можуть отримати підтримку, якщо стали жертвою чиїхось дій в Інтернеті або потребують допомоги під час користування Інтернетом.

Центр кращого Інтернету занепокоєний тією кількістю фотографій та відео дітей, яка розповсюджуються онлайн, у тому числі і протягом Дня безпечного Інтернету в Україні.

Центр кращого Інтернету, як і Ви, поважає право людини та приватність і не заохочує публікацію фотографій та відео дітей, на яких їх можна ідентифікувати і які поширені у будь-який спосіб без попередньої письмової згоди їх батьків або осіб, які їх замінюють.

Якщо у Вас є запитання чи пропозиції щодо Дня безпечного Інтернету, звертайтесь, будь ласка, до Центру кращого Інтернету: ukraine.sid@gmail.com

[i] Safer Internet Day 2019 - Key campaign messages Final version September 2018.

Переклад українською - Центр кращого Інтернету.

Safer Internet Day would not be possible without the support of the European Commission. Currently the funding is provided by the Connecting Europe Facility programme (CEF). Find out more about the EC's "European Strategy for a Better Internet for Children" on the European Commission's website.

# data[].attributes.attachment_link.title
День безпечного Інтернету 2020: ключові повідомлення та ресурси (оновлюється щодня)

# data[].attributes.attachment_link.description
11 лютого 2020 року у світі відзначається День безпечного Інтернету (Safer Internet Day) під гаслом "Разом для найкращого Інтернету". День безпечного Інтернету (SID/ДБІ) запровадили мережі Insafe та INHOPE за підтримки Європейської комісії[i] для просування безпечного та позитивного використання цифрових технологій, особливо, дітьми й молоддю. Центр кращого Інтернету представляє Національний комітет Дня безпечного Інтернету в Україні.

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
«Корисним чи шкідлив

# data[].attributes.body
«Корисним чи шкідливим є для нас Інтернет?», «Кібербезпека», "Безпечний Інтернет", «Нові корисні підказки. Увага! Інтернет!», "Правила безпеки для дітей та їх батьків в Інтернеті ", "Комп'ютер у моєму житті", «Кібер-атаки та інтернет-шахрайство», «Ми з Інтернетом – друзі»,  “Інтернет очима дітей”, «Зворотній бік  Інтернету», «Мережева етика», «Комп’ютерна залежність – це небезпечно», «Мережа як стиль життя»

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
9 лютого - День безпечного Інтернету

# data[].attributes.subject
9 лютого - День безпечного Інтернету

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
6 лютого 2024 року у світі відзначається День безпечного Інтернету (Safer Internet Day).

День безпечного Інтернету (SID/ДБІ) запровадили мережі Insafe та INHOPE за підтримки Європейської комісії для просування безпечного та позитивного використання цифрових технологій, особливо, дітьми й молоддю. Центр кращого Інтернету представляє Національний комітет Дня безпечного Інтернету в Україні.
Цей день проводиться з метою залучити до дій кожного та кожну, хто відіграє свою роль у створенні кращого Інтернету для всіх, зокрема, наймолодших користувачів. Більш того, це запрошення для всіх до поважливого онлайнового спілкування задля забезпечення найкращого цифрового досвіду. "Ми б хотіли подякувати кожному та кожній, хто організовували, хто брали участь, хто висвітлювали заходи до Дня безпечного Інтернету 2023 та запрошуємо до відзначання Дня безпечного Інтернету 2024 у вівторок 6 лютого! Саме ви робите цей День в Україні - день заради безпечнішого та найкращого Інтернету! ", - команда Центру кращого Інтернету День безпечного Інтернету надає унікальну можливість для проведення заходів з безпеки онлайн разом зі всім світом: як у закладі освіти, бібліотеці, громадській організації, так й в органах влади, бізнесових організаціях. Щороку до Дня безпечного Інтернету в Україні, як і у всьому світі, приєднується все більше організацій.
Для того, щоб дізнатися, як День безпечного Інтернету відзначається в світі та Україні слідкуйте за хештегами #SID2024 та #SaferInternetDay, #ДеньБезпечногоІнтернету у соціальних мережах.

Центр кращого Інтернету запрошує долучитися до спільного проведення цього дня в Україні у вашій родині, закладі освіти, місті, організації, країні, світі:

Завантажуйте Ключові повідомлення до Дня безпечного Інтернету 2024;

Реєструйте свою підтримку та отримуйте відкритий цифровий бейдж "Організатор_ка заходу до Дня безпечного Інтернету 2024" за посиланням: https://bit.ly/2OAHJXB;

Проводьте зустрічі, обговорення, тренінги, форуми, конференції, родинні наради, класні години, батьківські збори, прес-конференції, квести із безпеки онлайн;

Повідомляйте про свої події у соціальних мережах, використовуючи хештеги #SID2024 або #SaferInternetDay, #ДеньБезпечногоІнтернету, #ДеньБезпечногоІнтернету2024;

Дізнайтеся більше про День безпечного Інтернету на www.saferinternetday.org, зокрема інформацію про заходи в Україні: https://www.saferinternetday.org/web/ukraine/sid

День безпечного Інтернету в Україні у Фейсбуці: https://www.facebook.com/UkraineSID

Сайт Центру кращого Інтернету: https://betterinternetcentre.org

Збірка есе "Мережевий" - запрошення заглибитись у можливості та виклики цифрового простору та цифрових пристроїв, відшукати натхнення та ідеї як для повсякденного, так можливо і професійного життя.
Мереживий - це 10 есе, кожне з яких присвячено окремій темі. Приватність в цифрову еру, розвиток дитини та цифрові пристрої, цифровий світ як "іквалайзер" для людей з інвалідністю, інфлюенсери та зміна ставлень до загроз та можливостей інтернету, привабливий дизайн девайсів та цифрового світу

Навчально-методичний посібник "Онлайк"

Джерело: https://www.osce.org/files/f/documents/0/f/483533.pdf

У посібнику містяться детально розроблені вправи й інформаційні матеріали для висвітлення теми безпечної поведінки в інтернеті у професійній діяльності з дітьми, молоддю та професійними спільнотами. Посібник також містить теоретичний матеріал про безпечну поведінку в інтернеті, опис занять і тренінгових вправ з розвитку компетентностей безпечної поведінки в інтернеті:

"Повага до прав людини онлайн";

"Участь онлайн";

"Збереження здоров'я під час роботи з цифровими пристроями";

"Звернення по допомогу та захист".

Використовувати вправи можна окремо чи адаптувати їх відповідно до потреб цільової аудиторії - дітей, молоді, батьків та/чи осіб, що їх замінюють, освітянської й бібліотечної спільнот, працівників і працівниць молодіжної, соціальної, правоохоронної сфер.

Робочий зошит для підлітків the Web We Want (Інтернет, який ми хочемо)
Джерело: http://www.webwewant.eu/documents/10180/973204/Handbook_teachers_lesson_plans_all_UA.pdf/87b2bd1c-bcab-4701-8017-19dff1887003
Джерело: http://www.webwewant.eu/documents/10180/945868/WebWeWant_youthUA.pdf/b5d8c012-ff53-40d0-967e-e0dc32ffcb22

Посібник створений молодими людьми для молоді, спрямований на вивчення прав та обов'язків в Інтернеті та заохочення до роздумів про поведінку в Інтернеті.

Запропоновані 18 завдань допоможуть підліткам перевірити свої навички, дізнатися більше про свої права в онлайн-світі.

Посібник містить плани уроків, що пропонують ідеї та заходи, щоб заохотити молодь розвивати навички творчого та критичного мислення, необхідні для повноцінного життя в світі.

Методичні рекомендації до використання в освітньому процесі закладів загальної середньої освіти навчально-методичного посібника та робочого зошита„Інтернет, який ми хочемоˮ (the Web We Want).

Джерело: https://betterinternetcentre.org/wp-content/uploads/2019/11/WWW_%D0%BC%D0%B5%D1%82%D0%BE%D0%B4%D1%80%D0%B5%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%97-BetterInternetCentre.pdf

Рекомендації містять практичні пропозиції для інтегрування занять, представлених у навчально-методичному посібнику та завдань у робочому зошиті „Інтернет, який ми хочемоˮ (Тhe Web We Want) в навчальні програми з предметів в закладах освіти України.

Посібник з протидії мови ненависті "Закладинки"

Джерело: https://goo.gl/GZNQYf

Посібник містить 24 приклади вправ з теми протидії мові ненависті онлайн через навчання з прав людини. У вправах розкриваються теми мови ненависті онлайн, прав людини в Інтернеті, свободи вираження поглядів, приватного життя і безпеки, інтернет-грамотності, демократії та участі.

Ресурси від організації "Ла-Страда Україна":

Методичні рекомендації "Небезпечні квести для дітей: профілактика залучення" - https://bit.ly/39GpVHZ ⠀

Навчально-методичний посібник " Вирішую конфлікти та будую мир навколо себе", в якому розміщено заняття для учнів та учениць "Протидія кібербулінгу або лайфхак, як користуватись Інтернетом безпечно", ст. 141 - https://bit.ly/3pNEXBm ⠀

Ліфлет "А з чим ти стикаєшся в Інтернеті?" https://bit.ly/3jdpS9W ⠀

Навчальний анімаційний ролик "Цінуй життя!" https://www.youtube.com/watch?v=GYjkgg7JO-M ⠀

О нлайн-курс "Права людини в освітньому просторі"

Джерело: https://courses.ed-era.com/courses/course-v1:EDERA_OSCE+HRE101+2019/about

Третій модуль курсу розкриває тему "Права людини та Інтернет": еволюція концепції прав людини у цифрову еру, результати моніторингу сайтів закладів освіти в Україні (2018). Дає можливість дослідити власний сайт закладу освіти чи сторінку закладу освіти щодо дотримання прав дитини онлайн, дізнатись більше про законодавство та міжнародні ініціативи щодо безпеки дітей в онлайновому просторі.

Мікрокурс "Безпека дитини в Інтернеті: від загроз до можливостей" від Уміти

Джерело: https://umity.in.ua/mc/entry/112079/

Про сучасне розуміння ключових понять теми; класифікація загроз в Інтернеті; принципи формування безпечної поведінки; звернення по допомогу та захист; ідеї та ресурси для позакласних заходів.

Навчально-методичний посібник "Обачність. Пильність. Захист. Ввічливість. Сміливість"

Джерело: https://nus.org.ua/wp-content/uploads/2018/08/PRESS.pdf

Посібник містить плани уроків призначені для учнів та учениць початкової школи та зосереджені на ключових принципах мережевого етикету й безпеки. Заняття запропоновані у п'яти темах: обачність в Інтернеті, пильність в Інтернеті, захист в Інтернеті, доброзичливість в Інтернеті, сміливість в Інтернеті.

Посібник Клан Кліц-Клац. Виховання дітей в цифрову еру

Джерело: https://edpro.ua/blog/informacijna-bezpeka

Посібник для батьків у доступній формі містить необхідну інформацію та поради, які будуть корисні батькам для сприяння позитивному використанню дітьми цифрових технологій.

Огляд підходів, ідей та ресурсів для посилення ефективності заходів з безпеки в Інтернеті.

Відео містять короткі поради щодо безпеки в Інтернеті та можуть бути використані під час освітніх заходів як з підлітками, так і з представниками та представницями професійних спільнот.

Джерело: https://www.youtube.com/channel/UCeuQLmBXJMdjLl5lUEUQDlA

Канал містить 8 роликів, що відповідають змісту розділів Посібника з прав людини для Інтернет-користувачів та пояснювального меморандуму (Рекомендація СМ/Rec(2014)6 Комітету міністрів країнам-членам щодо посібника з прав людини для Інтернет-користувачів - пояснювальний меморандум).

Відео містять короткі поради щодо безпеки в Інтернеті та можуть бути використані під час освітніх заходів як з дітьми та молоддю, так і з представниками та представницями професійних спільнот.

Відео з інтерв'ю містять огляди щодо сучасного стану безпеки в Інтернеті та поради щодо безпечної поведінки в Інтернеті. Курси та відео можуть бути використані під час освітніх заходів з представниками та представницями професійних спільнот та можуть буди рекомендовані для перегляду батькам та особам, які їх замінюють.

Відеоурок 1 - Захист дітей онлайн

Відеоурок 2 - Сексуальний шантаж

Відеоурок 3 - Секстинг

Відеоурок 4 - Секс-чатинг

Відеоурок 5 - Грумінг

Відеоурок 6 - Зображення сексуального характеру, що використовуються для помсти

Чат-бот є у Telegram і Viber допоможе дізнатись, як визначити кібербулінг, як самостійно видалити образливі матеріали з соціальних мереж, а також куди звертатись за допомогою.

Міжнародна конференція "Безпечний онлайн 2020: Сучасні виклики"

Топ-5 відео з теми захисту дітей:

1. Приклад та роль батьків та вчителів у захисті дітей в Інтернеті - Анастасія Дьяковаhttps://www.youtube.com/embed/Wr9och7m3nA?list=PL6RPqDSFS-kPld13DvBwbnsT7QDafw_YF

2. Рекомендацій щодо захисту дітей у цифровому середовищі: зміст та супутні матеріали - Сара Дельпортhttps://www.youtube.com/embed/Yq5spIa6_Kw?list=PL6RPqDSFS-kPld13DvBwbnsT7QDafw_YF

3. Безпека дітей в Інтернеті - досвід Швеції - Сюзанна Дракборгhttps://www.youtube.com/embed/gGqbHHFkOUM?list=PL6RPqDSFS-kPld13DvBwbnsT7QDafw_YF

4. Чому дописи у соціальних мережах про дітей можуть зашкодити їхньому майбутньому? - Анастасія Апетикhttps://www.youtube.com/embed/65jQAeVG5jk?list=PL6RPqDSFS-kPld13DvBwbnsT7QDafw_YF

5. Кібербулінг. Панельна дискусіяhttps://www.youtube.com/embed/y4OD2cIKlYM?list=PL6RPqDSFS-kPld13DvBwbnsT7QDafw_YF
Ресурси про День безпечного Інтернету:
Подивитись повну конференцію можна за посиланням:

Виступи 1-го дня https://cutt.ly/njS95is

Виступи 2-го дня https://cutt.ly/NjS3rR1

Презентації до виступів спікерів https://cutt.ly/qjJR4VC

Серіал "Про кібербулінг для підлітків" - https://osvita.diia.gov.ua/courses/cyberbullying

Серіал для батьків "Безпека дітей в інтернеті" https://osvita.diia.gov.ua/courses/serial-dlya-batkiv-onlayn-bezpeka-ditey

Додаткові матеріали про безпеку та інтернет від Міністерства цифрової трансформації

https://thedigital.gov.ua/projects/onlinesafety

Проведення заходів до Дня безпечного Інтернету

Пропонуємо під час підготовки та проведення заходів з формування безпечної поведінки дітей та молоді в Інтернеті враховувати наступні принципи роботи, які можуть посилити ефективність цих заходів:

Визнання Інтернету як значущого фактора соціалізації

Під час заходів з дітьми, вчительством, батьками та тими, хто їх замінюють, враховувати те, що Інтернет є важливою та невід'ємною частиною життя сучасної дитини, простором реалізації більшості фундаментальних прав дитини. Під час заходів варто зосередитися на можливостях, які надає Інтернет та його позитивному впливі на розвиток.
Фото та відеозйомка
Під час заходів з дітьми, вчительством, батьками та тими, хто їх замінюють, намагайтесь створювати позитивний емоційний фон спілкування та навчання, створюйте ситуації успіху.

Під час заходів з дітьми забезпечте, щоб учасники та учасниці мали можливість обговорювати безпосередній зв'язок теми зі своїм щоденним досвідом користуванням Інтернетом та плануванням подальших дій безпечного використання: від спілкування у соціальних мережах до придбання товарів онлайн.

Відкритість до думок, міркувань, коментарів, пропозицій може сприяти подоланню цифрового розриву між дорослими та дітьми. Діти також можуть ініціювати захід із безпеки в Інтернеті для вчительства чи молодіжних працівників та працівниць.

Діти та молодь мають бути залучені до планування заходів з безпечної поведінки в Інтернеті та мають можливість обирати ті теми, які потребують розгляду у контексті безпечного Інтернету.

Надання інформації про механізми захисту та отримання підтримки

Діти та молодь мають бути ознайомлені з тим, як повідомити про неналежний або нелегальний контент, який вони бачать у соціальних мережах чи на тих сайтах, якими вони користуються. Діти та молодь мають отримати інформацію про організації, сайти, телефони гарячих ліній, де вони можуть отримати підтримку, якщо стали жертвою чиїхось дій в Інтернеті або потребують допомоги під час користування Інтернетом.

Центр кращого Інтернету занепокоєний тією кількістю фотографій та відео дітей, яка розповсюджуються онлайн, зокрема і протягом Дня безпечного Інтернету в Україні.

Центр кращого Інтернету, як і Ви, поважає право людини та приватність і не заохочує публікацію фотографій та відео дітей, на яких їх можна ідентифікувати і які поширені у будь-який спосіб без попередньої письмової згоди їх батьків або осіб, які їх замінюють.

Якщо у Вас є запитання чи пропозиції, будь ласка, звертайтесь до Центру кращого Інтернету на адресу електронної пошти: ukraine.sid@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.title
День безпечного Інтернету

# data[].attributes.attachment_link.description
6 лютого 2024 року у світі відзначається День безпечного Інтернету (Safer Internet Day). День безпечного Інтернету (SID/ДБІ) запровадили мережі Insafe та INHOPE за підтримки Європейської комісії для просування безпечного та позитивного використання цифрових технологій, особливо, дітьми й молоддю. Центр кращого Інтернету представляє Національний комітет Дня безпечного Інтернету в Україні.

# data[].attributes.attachment_link.title
С Днём Космонавтики! Интересные факты

# data[].attributes.attachment_link.title
12 квітня -- перший політ людини в космос

# data[].attributes.attachment_link.title
12 квітня – Всесвітній день космонавтики

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Умные Пластилинки

# data[].attributes.attachment_link.title
Про День Космонавтики

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
12 квітня - Міжнародний день польоту людини в космос

# data[].attributes.subject
12 квітня - Міжнародний день польоту людини в космос

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні відзначається Всесвітній день авіації та космонавтики.

Свято відзначається за рішенням Міжнародної авіаційної федерації. 12 квітня 1961 року громадянин СРСР Юрій Гагарін на космічному кораблі "Восток" вперше у світі здійснив орбітальний політ навколо Землі, відкривши еру пілотуємих космічних польотів.

Цього ж дня світова громадськість відзначає і Міжнародний день польоту людини в космос. Рішення було ухвалене 7 квітня 2011 року на 65-ій сесії Генеральної Асамблеї ООН і було присвячено 50-й річниці першого польоту людини в космос.

В Україні сьогодні професійне свято тих, хто є дотичним до космонавтики - День працівників ракетно-космічної галузі України. Свято встановлене згідно з Указом Президента від 13 березня 1997 року.

Свого часу українські науковці зробили величезний внесок у розвиток радянської космонавтики, що дозволило СРСР бути провідною космічною державою. Численні українські наукові установи, конструкторські бюро, промислові підприємства були причетні до багатьох найважливіших космічних перемог СРСР - від перших польотів у космос до створення й запуску космічного ракетного комплексу "Енергія-Буран".

Читайте також: Маск показав багаторазову ракету для польоту на Марс

Донедавна Україна входила в топ-п'ятірку країн за кількістю космічних запусків, але нині, переважно через брак коштів, втрачає раніше завойовані позиції. Наразі пріоритетним напрямком української космонавтики є міжнародна співпраця, участь у реалізації міжнародних проектів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Сьогодні - Всесвітній день космонавтики

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні відзначається Всесвітній день авіації та космонавтики. Свято відзначається за рішенням Міжнародної авіаційної федерації. 12 квітня 1961 року громадянин СРСР Юрій Гагарін на космічному кораблі "Восток" вперше у світі здійснив орбітальний політ навколо Землі, відкривши еру пілотуємих космічних польотів. Цього ж дня світова громадськість відзначає і Міжнародний день польоту людини в космос.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Незабаром вся світова громадськість згадає події, які відбувалися в 1945 році і буде відзначати 11 квітня - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів. Згідно з рішенням Генеральної Асамблеї ООН з 1991 року 11 квітня у світі відзначається День визволення в'язнів фашистських концтаборів. Цю дату було встановлено в пам'ять про інтернаціональне повстання в'язнів найбільшого концентраційного табору - Бухенвальд. Саме 11 квітня 1945 року останній в'язень вийшов із його воріт із сумно відомим написом "Jedem das Seine" - "Кожному своє". Після цього хвиля звільнень досягла інших концтаборів - Дахау, Освенціма, Майданека тощо. Метою Міжнародного дня визволення в'язнів фашистських концтаборів є збереження історичної пам'яті про трагічні події Другої світової війни, що забрала життя мільйонів людей, загиблих у нацистських концтаборах, гетто та місцях примусового утримування.

Представлені світлини є свідченнями жахливого геноциду у концентраційних таборах на території України, Німеччини, Польщі, розповідають про страшні злочини нацистів проти людства. На них зафіксовано "табори смерті" та постаті в'язнів під час визволення і повернення додому.

Широке поширення концентраційні табори отримали у фашистській Німеччині. У них містилися, як правило, антифашисти, передусім комуністи, соціал-демократи, профспілкові діячі, а також особи, які переслідувалися за расовими, релігійними, соціальними та іншими мотивами.

Перший концтабір у Німеччині був створений поблизу Дахау в березні 1933 року. До початку Другої світової війни в тюрмах і концтаборах Німеччини перебувало 300 тис. німецьких, австрійських і чеських антифашистів. У наступні роки гітлерівська Німеччина на території окупованих нею європейських країн створила гігантську мережу концентраційних таборів, перетворених на місця організованого систематичного вбивства мільйонів людей.

Централізована система фашистських концтаборів призначалася для фізичного знищення цілих народів, в першу чергу слов'янських; тотального винищення євреїв, циган; нещадної експлуатації в'язнів в якості робочої сили. Концентраційні табори оснащувалися душогубками, газовими камерами та іншими засобами масового винищення людей, крематоріями. Були створені табори смерті, де ліквідація в'язнів йшла безперервним і прискореним темпом, де ув'язнені жили не більше трьох - шести місяців: там розповсюджувався наказ про "умертвіння роботою".

Концтабір Бухенвальд був побудований поблизу міста Веймара і почав функціонувати 19 липня 1937 року. За 8 років близько 239 тис. осіб були в'язнями Бухенвальда. Спочатку це були німецькі політв'язні, пізніше, в роки Другої світової війни, представники багатьох інших національностей. Багато ув'язнених загинуло вже в період будівництва табору, яке велося без використання механізмів. Ув'язнених експлуатували також власники великих промислових фірм, чиї підприємства були розташовані в районі Бухенвальда (Сіменс, Юнкерс та ін.). Близько 10 тис. ув'язнених було страчено в Бухенвальді, в тому числі майже 8,5 тис. радянських військовополонених. Всього ж в Бухенвальді замучено 56 тис. ув'язнених 18 національностей. Особливо багато ув'язнених загинуло у філії Бухенвальда Дора, де в підземних приміщеннях виготовлялися ракетні установки "Фау". Табір був розташований поблизу міста Нордхаузен в Німеччині.

11 квітня 1945 року в'язні Бухенвальда, дізнавшись про підхід союзних військ, успішно здійснили збройне повстання, обеззброїли і захопили в полон більше 800 есесівців і солдатів охорони, взяли в свої руки керівництво табором. Тільки через дві доби американські війська, які знаходилися поблизу, дісталися табору. Здійснивши повстання, в'язні Бухенвальда врятувалися від знищення, так як гітлерівська влада напередодні віддали наказ про фізичне винищення усіх ув'язнених.

Крім Бухенвальда і Дора існували й інші концтабори: Освенцім, Майданек, Маутхаузен, Штутгоф, Заксенхаузен, Треблінка. З 18 млн громадян країн Європи, що пройшли через табори різного призначення, в тому числі і концентраційні табори, було знищено понад 11 млн чоловік. Система концтаборів у Німеччині була ліквідована разом з розгромом гітлеризму, засуджена вироком Міжнародного військового трибуналу в Нюрнберзі.

Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів у всьому світі відзначається пам'ятними заходами, зустрічами колишніх в'язнів фашизму, поминанням загиблих, поклонінням їх пам'яті, покладанням квітів до могил та місць поховання жертв фашизму

Концтабори - це місця укладання великих мас людей, поміщених туди за політичними, соціальними, расовими, релігійними та іншими ознаками. Широке розповсюдження вони отримали в роки Другої світової війни і були розташовані, як у самій фашистській Німеччині, так і на окупованих нею територіях.

22 березня 1933 року в Дахау почав діяти перший концентраційний табір у нацистській Німеччині, а в наступні роки фашисти створили величезну мережу цих таборів, перетворених у місця організованого систематичного вбивства мільйонів людей. Всього на території Німеччини та окупованих нею країн діяло більше 14 тисяч концтаборів, гетто та в'язниць. За визнанням самих есесівців, в'язень, тривалість життя якого в таборі складала менше року, приносив нацистам майже півтори тисячі рейхсмарок чистого прибутку. За роки Другої світової війни через табори смерті пройшли понад 20 мільйонів осіб з 30 країн світу, з них 5 мільйонів - громадяни Радянського Союзу. Приблизно 12 мільйонів чоловік так і не дожили до звільнення, серед них - близько 2 мільйонів дітей.

11 квітня 1945 року в'язні Бухенвальда (Buchenwald) підняли інтернаціональне повстання проти гітлерівців і вийшли на свободу. Здається, так давно це було. Але тільки не для тих, хто пройшов крізь жахіття фашистських катівень. Біографії цих людей - це справжні уроки мужності для молодого покоління.

На Нюрнберзькому процесі 1946 році міжнародний трибунал визнав, що ув'язнення в неволі мирних громадян іноземних держав, так само як і використання в примусовому порядку їх праці в інтересах Німеччини, є не тільки військовим злочином. Воно було кваліфіковано як злочин проти людства.

І сьогодні, 11 квітня, у багатьох країнах проходять різноманітні пам'ятні заходи, зустрічі колишніх в'язнів, поминання загиблих, поклоніння їх пам'яті, покладання квітів до могил та місць поховання жертв фашизму. Адже тільки зберігаючи пам'ять про ті страшні події і віддаючи шану загиблим і тим, хто вижив у тому пеклі людям, можна сподіватися на те, що подібне більше ніколи не повториться в людській історії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів

# data[].attributes.attachment_link.description
Незабаром вся світова громадськість згадає події, які відбувалися в 1945 році і буде відзначати 11 квітня - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів. Згідно з рішенням Генеральної Асамблеї ООН з 1991 року 11 квітня у світі відзначається День визволення в'язнів фашистських концтаборів. Цю дату було встановлено в пам'ять про інтернаціональне повстання в'язнів найбільшого концентраційного табору - Бухенвальд.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
DW Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
75 років звільнення концтабору "Аушвіц": свідчення уцілілих українських в’язнів | DW Ukrainian

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.attachment_link.title
Ритуал пам'яті: День визволення в'язнів фашистських концтаборів

# data[].attributes.headline
«Світ пам’ятає», «Фа

# data[].attributes.body
«Світ пам’ятає», «Фашистські табори смерті – геноцид проти людства», “Важкі сторінки історії”, “Злочин, якому нема прощення!”, «Якщо на землі є пекло…», «Пам’яті закатованих у нацистських таборах», «Ми маємо пам’ятати тих закатованих людей, які були знищені нацистським режимом»,  «Назавжди в пам’яті людській», «Інтернаціональне повстання в концтаборах Бухенвальд», «Гетто в період Другої світової війни», «Бухенвальдський набат», «Дитинство за колючим дротом», «Фашистські табори смерті», «Ми повинні пам’ятати»

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
11 квітня - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів

# data[].attributes.subject
11 квітня - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11 квітня в усьому світі відзначають пам'ятну дату - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів (International Day of Fascist Concentration Camps Prisoners Liberation). Вона встановлена в пам'ять про повстання в'язнів концтабору Бухенвальд, яке відбулося 11 квітня 1945 року.

Система концтаборів, вибудувана нацистською Німеччиною, є однією з найжахливіших і найпотворніших речей, до яких докотилося людство.

Історія появи концтаборів

Власне, ув'язнення противників і неугодних режиму осіб у таборах - не новинка. Згадаймо, що словосполучення концентраційний табір походить від іспанського campos de concentración. Саме так позначали іспанці місця ув'язнення супротивника й інтернування мирного населення у 1895 році під час війни за незалежність Куби.

Термін став сумновідомим під час англо-бурської війни 1899-1902 років: саме англійці створили низку таборів для цивільного бурського населення, де від голоду і хвороб умирали сотні людей.

Втім, і англійці не були першопрохідцями - перші концтабори стали використовувати під час Громадянської війни у США. Спочатку в таборах збирали військовополонених для подальшого обміну, але з часом ця практика припинилася. Умови утримання в таборах були жахливими. Так, в одному з найбільш горезвісних - Андерсонвіллі - в період з 1864-го по 1865 рік перебували понад 50 тисяч осіб, з яких 13 тисяч померли або були вбиті.

Широке поширення отримала система таборів для військовополонених під час Першої світової. За різними даними, в ці роки в полон потрапили близько 8 млн людей з усіх країн-учасниць конфлікту.

Справедливості заради слід зазначити, що умови утримання в полоні були відносно стерпними, в усякому разі смертність не перевищувала, за різними даними, 10-12 %.

Істотну роль у цьому зіграло те, що всі країни дотримувалися Гаазьких мирних конвенцій, ухвалених на конференціях у Гаазі у 1899 та 1907 роках, про закони та звичаї війни, включені в комплекс норм міжнародного гуманітарного права.

Зокрема, завдяки цим конвенціям, вижили сотні українців, які служили в арміях, що воювали між собою - в австро-угорській і російській. Вони здебільшого потрапляли в полон у боях на південній ділянці фронту: в Галичині, Карпатах, на Поділлі.

Так, одним з перших концтаборів ХХ століття був створений владою Австро-Угорщини концтабір Талергоф.

Усього через Талергоф з 4 вересня 1914-го до 10 травня 1917-го пройшло не менше ніж 20 тисяч галичан і буковинців. Тільки в перші півтора року загинуло близько 3 тисяч ув'язнених. Усього ж, за деякими оцінками, під час Першої світової війни знищено не менше ніж 60 тисяч русинів.

Під час Громадянської війни в Росії кількість полонених теж вимірювали тисячами, до того ж концтабори організували під час "червоного терору", оформленому у відповідній Постанові РНК РРФСР від 05.09.1918 р.

"... Необхідно убезпечити Радянську Республіку від класових ворогів через ізолювання їх у концентраційних таборах ".

Одним з найвідоміших став Соловецький табір особливого призначення, або СЛОН.

Пізніше ці табори об'єднали й розширили в рамках Головного управління таборів НКВС СРСР (ГУЛАГ), який проіснував з 1930 до 1960 року. За різними оцінками, через табори в СРСР пройшли до 20 млн осіб, з них 1,7 млн - загинули.

У табори потрапляли як за політичними звинуваченнями за ст. 58 КК РРФСР, так і за кримінальними статтями.

Концтабори нацистів

Після приходу до влади нацистів на чолі з Гітлером боротьба з інакомисленням одразу набула вкрай жорстоких форм. Першим концтабором (нім. Konzentrationslager або KZ) став Дахау поблизу Мюнхена, відкритий 20 березня 1933 року, він функціонував аж до звільнення його американцями 29 квітня 1945 року.

Уведення надзвичайного стану (лютий 1933-го) супроводжувалося масовими арештами комуністів, яких нацисти звинуватили в підпалі Рейхстагу. У березні 1933-го ухвалено закон про надання нацистському уряду надзвичайних повноважень, на підставі яких проведені арешти керівників "старих" політичних партій (соціал-демократичної та інших), профспілкових діячів, а також євреїв - письменників, журналістів і юристів. У 1933 році кількість заарештованих в рейху - 26 789. Штурмовими загонами SA та SS і поліцією створено близько 50 таборів масового ув'язнення, зокрема Дахау, Оранієнбург, Естервеген і Заксенбург.

У число в'язнів концтаборів потрапляли особи, які слухали іноземні радіопередачі, "розповсюджувачі чуток", релігійні сектанти та гомосексуалісти. У квітні 1934-го ці табори перейшли повністю під контроль SS, судова влада втратила будь-яку можливість втручатися у справи гестапо. У лютому 1936 року рейхсфюрер SS Генріх Гіммлер наділив гестапо правом проводити арешти та розслідувати всі види антидержавної діяльності в рейху. Малі концтабори ліквідували, а ув'язнених перевели у більші табори - Дахау, Заксенхаузен і Бухенвальд.

У квітні 1938 року кримінальних злочинців, підданих "превентивному затриманню", перевели з в'язниць у концтабори, які, крім первісної функції, стали виконувати роль "виховних таборів".

Чисельність політичних в'язнів (марксистів, противників нацизму та євреїв) збільшилася після анексії Німеччиною Австрії та Судетської області (1938). Табори переповнилися, особливо через арешт після "Кришталевої ночі" близько 35 тисяч євреїв. Загальна кількість в'язнів збільшилася з 24 тисяч до 60 тисяч. Напередодні Другої світової війни загальна чисельність в'язнів концтаборів сягала 25 тисяч. З 1939-го концентраційні табори підпорядковані головному імперському управлінню безпеки (Reichsicherheitshauptamt, RSHA) - РСХА.

З початком Другої світової війни та захопленнями нових територій, а особливо після нападу Німеччини на СРСР, зростає й мережа концтаборів. Часом це були просто обгороджені шматки поля без будь-яких укриттів або споруд. У цих нелюдських умовах, без їжі, води, медичної допомоги, тримали тисячі військовополонених, захоплених Вермахтом у літню кампанію 1941 року. Вони, власне, були приречені на болісну смерть.

Необхідно врахувати, що нацисти, всупереч нормам Женевської конвенції "Про поводження з військовополоненими", підписаної 27 липня 1929 року, відразу провели чітке розмежування між полоненими з країн Західної та Східної Європи.

Якщо на Заході діяли переважно трудові концтабори, де працю ув'язнених використовували німецькі промисловці, то в Східній Європі, зокрема на території Польщі, розташовувалися переважно табори смерті (нім. Vernichtungslager - табори знищення), призначені для масового знищення різних груп населення. Тобто конвеєрні фабрики вбивства.

Убивство людей у таборах смерті поставили на потік. Були табори, призначені для масових убивств євреїв і циган: Хелмно, Треблінка, Белжець, Собібор, Майданек та Освенцим. Два останніх були також "звичайними" концтаборами на території окупованої Польщі. У Німеччині такими таборами смерті були Бухенвальд, Дахау і Равенсбрюк (перший жіночий концентраційний табір). Для вбивств німці застосовували спочатку розстріли, пізніше - газові камери. Трупи спалювали у крематоріях.

Повстання в концтаборах і втечі з них

Неодноразово приречені на смерть ув'язнені робили спроби втечі з таборів, часто вдалі. Вони потрапляли в ряди загонів опору у Франції, Югославії, Італії.

Але були й випадки масових повстань у таборах. Одне з них - повстання в таборі смерті Собібор. Його очолив уродженець Кременчука лейтенант Червоної армії Олександр Аронович Печерський.

14 жовтня 1943 року в'язні табору смерті під керівництвом Олександра Печерського та Леона Фельдхендлера підняли повстання. Повсталі змогли вбити 11 (за іншими даними - 12) есесівців з персоналу табору й кілька охоронців-українців, але захопити склад зброї не вдалося. Охорона відкрила вогонь по ув'язнених, яким довелося прориватися з табору через мінні поля. Їм удалося зім'яти охорону й піти в ліс.

З майже 550 ув'язнених робочого табору 130 не брали участі у повстанні (залишилися в таборі), близько 80 загинули під час утечі. Інші втекли. Всіх, хто залишився у таборі, наступного ж дня вбили.

Після втечі німці влаштували пошук утікачів. Спіймали й тут же розстріляли 170 осіб. На початку листопада 1943-го німці припинили активні пошуки. Відтоді й до звільнення Польщі ще близько 90 колишніх в'язнів Собібора (тих, кого не зловили) видало німцям місцеве населення або їх убили колабораціоністи. До кінця війни дожили лише 53 учасники повстання.

Одразу після втечі ув'язнених табір закрили та стерли з лиця землі. На його місці німці зорали землю, засадили її капустою та картоплею.

Також були повстання й утечі в інших таборах: Треблінці, Варшавському гетто, Маутхаузені й Бухенвальді.

Наймасовішою була втеча з Маутхаузена (KZ Mauthausen) у ніч на 3 лютого 1945 року. Понад 500 ув'язнених - переважно полонені радянські солдати та командири - закидали вежі з охороною камінням, колодками, вогнегасниками, мокрими ковдрами, замкнули колючий дріт, що був під напругою, й вирвалися з табору.

Пошук утікачів отримав серед есесівців знущальну назву "Мюльфіртельське полювання на зайців" (нім. Mühlviertler Hasenjagd). Підрозділи СС, Вермахту, Гітлер'югенду за допомогою місцевого населення переслідували й по-звірячому вбили 410 радянських військовополонених, які втекли з концтабору.

Там же в концтаборі Маутхаузен у ніч на 18 лютого 1945-го серед п'ятисот інших ув'язнених після катувань облитий водою на морозі (температура повітря близько - 12 °C) і вбитий генерал Дмитро Карбишев. Його тіло спалили в печах Маутхаузена.

З усіх втеч із концтаборів можна виокремити два абсолютно неймовірних випадки. Мова йде про втечі з полону на літаках.

Передусім слід згадати про групу під керівництвом льотчика Михайла Дев'ятаєва. 8 лютого 1945 року він з товаришами зумів захопити бомбардувальник Не-111 на полігоні Пенемюнде й полетіти з острова Узедом. На цьому полігоні випробували німецькі ракети Фау-1 і Фау-2.

Після війни Дев'ятаєв на цьому ж полігоні працював разом із Сергієм Корольовим.

Другим льотчиком, що зумів утекти на літаку, був американець Роберт Гувер (Robert Anderson Hoover), льотчик-винищувач 52-го винищувального авіаполку армії США. Його збили в бою 9 лютого 1944-го. Незадовго до кінця війни він утік на списаному винищувачі FW-190.

Марші смерті та звільнення концтаборів

Незадовго до кінця війни нацисти докладали чимало зусиль для приховування злочинів.

Табори руйнували, а трупи вбитих, які спочатку закопували в ровах, змушували викопувати ув'язнених. Їх намагалися масово спалювати в печах крематоріїв, на гігантських вогнищах, але це вдавалося не завжди - наступ Червоної армії та військ союзників ішов досить швидко.

Тому німці починали масово переводити ув'язнених з таборів - здебільшого пішки. Ці переходи отримали назву "марші смерті".

Найбільші "марші смерті" пройшли взимку 1944-1945, коли Червона армія почала визволення Польщі. Всього на 15 січня 1945 року в німецьких концтаборах перебувало 714 211 ув'язнених (511 537 чоловіків і 202 647 жінок). За підрахунками німецького історика Мартіна Брошата (Martin Broszat), третина цих ув'язнених загинула під час "маршів смерті".

Усього відомо близько 50 таких маршів. Найбільші - з Освенцима, Дахау, Бухенвальду. Нацисти вбивали ув'язнених великими групами до, під час і після маршів.

11 квітня 1945 року розпочалося повстання в Бухенвальді. Повсталі зуміли зібрати саморобний радіопередавач і зв'язатися з командуванням 3-ї армії союзників генерала Паттона.

Незабаром передові частини американців увійшли в табір.

Цей день і став Міжнародним днем звільнення в'язнів фашистських концтаборів.

Усього нацисти збудували 14033 концтабори.

На територіях, підконтрольних гітлерівцям, у концтаборах, таборах смерті, в'язницях перебувало понад 20 мільйонів осіб із 30 країн світу. 12 мільйонів не дожили до звільнення. Серед загиблих - 5 млн громадян СРСР, а також 6 мільйонів євреїв з різних країн.

Нацизм став і залишається єдиною системою, яка поставила знищення цілих народів на потік. Єдиною державою, яка будувала табори смерті, є нацистська Німеччина, розгромлена силами Антигітлерівської коаліції.

Будь-які спроби виправдати ці злочини є злочином перед пам'яттю про загиблих.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олександр Шульман

# data[].attributes.attachment_link.title
11 квітня - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів

# data[].attributes.attachment_link.description
11 квітня в усьому світі відзначають пам'ятну дату - Міжнародний день визволення в'язнів фашистських концтаборів (International Day of Fascist Concentration Camps Prisoners Liberation). Вона встановлена в пам'ять про повстання в'язнів концтабору Бухенвальд, яке відбулося 11 квітня 1945 року. Система концтаборів, вибудувана нацистською Німеччиною, є однією з найжахливіших і найпотворніших речей, до яких докотилося людство.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Комунальний заклад

Розробка позакласного заходу,

присвяченого Міжнародному

дню рідної мови.

Підготувала вчитель

української мови та літератури

ХІД ЗАХОДУ

І. Вступна частина.

(Звучить запис пісні "Рідна мова").

Добрий день, дорогі друзі.

Я рада вітати вас на вікторині, що присвячена Дню рідної мови.

Однією із найчисленніших мов слов'янського походження є українська мова,

мова України, українського народу, наша рідна мова!

О слово рідне!

Пращура молитво,

Громи Перуна, Велеса поля,

Софія Київська - творіння Ярослава -

Слов'яномовна, праведна земля!

O слово рідне!

Подарунок мами,

I пісня ніжна, і розрада нам.

Я всім на світі з вами поділюся,

Та слова рідного нікому не віддам.

Отже, пропонуємо сформувати дві команди.

Є пропозиція обрати журі.

ІІ. Основна частина.

Команди готові? Почнемо перший конкурс - "Розминка".

З букв одного слова складіть і запишіть інші слова.

До неоціненних коштовностей українського фольклору належать прислів'я

і приказки - короткі влучні вислови, що в художній формі типізують різні явища

життя. Вони є узагальненою пам'яттю народу, висновками з життєвого досвіду,

який дає право формулювати погляди на етику, мораль, історію й політику. У

своїй сумі прислів'я та приказки становлять начебто звід правил, якими людина

має керуватися у повсякденному житті.

Пропонуємо нашим учасникам продовжити відомі приказки та прислів'я.:

Слово - не горобець, вилетить - не спіймаєш.

Більше слухай, а менше говори.

Умій сказати, умій і змовчати.

Шабля ранить тіло, а слово - душу.

Учення - світло, а ...

Хто рано встає, ...

3. Бліц

1. Скільки букв в українському алфавіті? (33)

2. Скільки голосних в українській мові? (6)

3. Який знак в українській мові не є розділовим? (Дефіс, апостроф)

4. Назвіть останній відмінок української мови. (Клична форма)

5. Поставте займенник "себе" в Н.в. (Немає Н.в.)

6. Яка частина мови не належить ні до самостійних, ні до службових частин?

7. Скільки звуків у слові "кущ"?(4)

8. Яка буква в українській мові не має відповідного звуку? (Ь)

9. Рід іменника "сирота".(Спільний)

10. Слово, що вживається лише в певній місцевості. (Діалектизм)

11. Вигадане ім'я, під яким автор друкує свій твір. (Псевдонім)

13. Віршований твір, який призначений для співу.(Пісня)

19. Головні члени речення. (Підмет і присудок)

14. Другорядний член речення, що відповідає на питання непрямих

15. Яка частина мови вказує на предмет, але не називає його? (Займенник)

16. Чуже мовлення, передане дослівно. (Пряма мова)

18. Поставте у кличний відмінок слово "юнак" (Юначе!)

19. Назвіть знак, що позначає тверду, роздільну вимову на межі приголосного і

20. Що вивчає розділ про мову "Морфологія"? (Частини мови)

21. Розділ науки, який вивчає звуки. (Фонетика)

22. Поставте дієслово "вигукувати" у наказовий спосіб. (Вигукуй)

23. Поставте іменник "мати" у З.в. (Матір)

25. Всі види невіршованої мови художніх творів. (Проза)

26. Скільки звуків у слові "ходжу"? (4)

Мова - це не просто спосіб спілкування, а щось більш значуще. Мова - це в

глибинні пласти духовного життя народу, його історична пам'ять, найцінніші

надбання віків, мова - це ще й музика, мелодика, фарби буття, сучасна художня,

інтелектуальна і мисленнєва діяльність народу.

Продовжуючи розмову про значущість української мови, оголошуємо наступний

1.Дорікання

5.Здивування

Складіть і запишіть з поданих слів прислів'я про мову.

обід, а слово - на відповідь)

поки не виполковникувався.

Із поданих літер скласти слово.

8. Проставте наголос у словах:

Дрова, вимова, завдання, ім'я, дочка, кілометр.

9. Де потрібно, вставте пропущені літери або знаки

Прої_зний, шіс_надцять, уман_ський, здоров_я, св_ято, жовто_гарячий,

кіс_лявий, кін_чик, маркв_яний, жмен_ці, черв_як, тиж_невий, балас_ний,

збіж_я, знан_я, сміє_я, таріл_ці, студен_ський, пір_я, моли_я, сіл_ський.

10. Конкурс "Показуха"

Учасник має показати за допомогою жестів зміст даних фразеологізмів.

Команда відгадує фразеологізми і пояснює

Водити за носа

Гладити по голівці

Зуб на зуб не попадає

Надувати губи

Ламати голову

Води в рот набрати

Дивитись крізь пальці

Втерти носа

На лобі написано

Гребти гроші лопатою

Лазити рачки

Розкидатися грошима

для першої команди

1. Біле поле, чорне насіння, хто його сіє, той розуміє. (Книга).

2. Чорний Іванчик, дерев'яна сорочка, де носом поведе, замітку кладе. (Олівець).

3. Книжки читаю, а грамоти не знаю. (Окуляри).

4. Два пани наділи одні штани. (Ножиці).

5. Малий коник із чорного озерця воду бере та біле поле поливає. (Перо і чорнило).

6. Що іде, не рухаючись із місця? (Час).

Мовчить, а сто дурнів навчить (Книга).

2. Розумний сівач по білому полю бігає (Олівець).

3. Своїх очей не маю, а іншим бачити допомагаю (Окуляри).

4. Лежу - одна нога, іду - вже дві, а на ногах стою, то дві голови (Ножиці).

5. Не вмію читати, а весь вік пишу (Перо і чорнило).

6. Біжить, біжить, не оглядається (Час).

1. Що тепліше одного кожуха? (Два кожухи).

2. На небі одно, на землі нема, у баби двоє, у дівки нема. (Літера „Б").

3. Коли дурень розумний? (Коли мовчить).

4. Що в хаті щодня цілують? (Чашку).

5. Що це за гість, що сам себе їсть? (Свічка).

6. Жило триста котів і один чоловік. Скільки було там ніг? (Дві).

Мабуть, прийшов час висловити свої думки журі і підвести підсумок

(Журі визначає і нагороджує переможців вікторини).

Дякуємо. Сподіваємося, що наша зустріч допомогла вам оцінити скарби

рідної мови.

Ведуча:

Ніжна, мила, світанкова,

Ясна, чиста, колискова,

Мелодійна, дзвінкотюча,

Дивна, радісна, співуча,

Лагідна, жива, казкова,

Красна, чарівна, шовкова,

Найдорожча, добра, власна,

Мудра, сонячна, прекрасна,

Солов'їна, барвінкова,

Українська моя мова.

Любіть і вивчайте й надалі українську мову. Успіхів вам у її вивченні! А нашим

гостям бажаємо щастя рясного, здоров'я міцного, неба безхмарного й настрою гарного.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
позакласного

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міжнародному

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Лаврова Ніна Іванівна

# data[].attributes.attachment_link.title
"О слово рідне!" Вікторина, присвячена Міжнародному дню рідної мови.

# data[].attributes.attachment_link.description
Комунальний заклад Розробка позакласного заходу, присвяченого Міжнародному дню рідної мови. Підготувала вчитель української мови та літератури ХІД ЗАХОДУ І. Вступна частина. (Звучить запис пісні "Рідна мова"). Добрий день, дорогі друзі. Я рада вітати вас на вікторині, що присвячена Дню рідної мови. Однією із найчисленніших мов слов'янського походження є українська мова, мова України, українського народу, наша рідна мова!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ведучий 1. Любі друзі, ми починаємо змагання знавців української мови.

Девіз нашого змагання:

Хто любить і знає рідну мову - тому вона усміхнеться,

Солодке слово перемога - нелегко всім дається.

Хто мову шанує свою - хай той переможе в бою!

Ведучий 2. На парту кожному із вас упала зірка. За допомогою цих зірочок ми визначимо, хто стане найяскравішою зіркою у нашій галактиці рідної мови. Але кожен із вас пам'ятає:

Я - хочу знати

Я - особистість творча

Ведучий 3. Уважно послухайте правила гри. Перевіримо знання з української мови. За кожну правильну відповідь ви отримуєте зірочку. Усі учні продовжують набирати бали-зірочки до кінця змагання. Потім учні підраховують їх кількість.

Завдання 1. Додаючи лише одну літеру на початку чи наприкінці слова, утворіть нове слово з новим значенням.

Можливі відповіді: млинок, буряк, сміх, буквар, їжак, кобзар.

Завдання 2. Загадки-питання, загадки-жарти.

1. Що тепліше одного кожуха? (Два кожухи)

2. Коли дурень розумний? (Коли мовчить)

3. Що в хаті щодня цілують? (Чашку)

4. Що це за гість, що сам себе їсть? (Свічка)

5. Жило триста котів і один чоловік. Скільки було там ніг? (Дві)

6. У якому місяці люди найменше хліба їдять? (У лютому)

7. Що в людині найбистріше? (Думка)

8. Що за трава, що й сліпий впізнає? (Кропива)

9. На що борошно в млині падає? (На купку)

10. Що посеред Землі стоїть? (літера "М")

11. Сидять три коти, проти кожного кота сидить два кота. Скільки всього котів? (Три)

Завдання 3. Згадайте вислови відомих людей про мову.

"Мова - це доля нашого народу, і вона залежить від того, як ревно ми всі плекатимемо її" (О. Гончар)

"Слово - зброя. Як усяку зброю, його треба чистити і доглядати" (М. Рильський)

"Хто ясно думає, той ясно і говорить" (Буало)

"Ну що б, здавалося, слова...

Слова і голос - більш нічого.

А серце б'ється, ожива,

Як їх почує!"

(Т.Г. Шевченко)

"Як парость виноградної лози, плекайте мову!" (М. Рильський)

Літературна пауза

Нащадкам мову передам, як скарб.

Я зрозуміть не здатна тих людей,

Що рідної зреклися мови.

На тиждень - в місто, і , дивись, іде

Й російською до земляків говорить.

Ні, я не проти неї - боже збав!

Але ж у нас прекрасна рідна мова!

Відтінків скільки в неї! Скільки барв!

У ній - і сива давнина, й нова...

У ній далеких предків пісня й сталь,

Звитяга, мужність поколінь минулих...

В ній мудрість Кобзаря, його печаль,

В ній голос Рильського, Франка, Сосюри...

Нащадкам передам, як цінний скарб,

Багату нашу українську мову.

Як боляче вистукує у скронях,

Коли зневагу бачу я до слова!

Бо розуміть не здатна тих людей,

Які так легко відреклись від мови.

Для мене зрадить їй - це значить те,

Що Батьківщині зрадить. Знову й знову

Пояснюю цю думку дітям я

Й пишаюсь, що цінують рідну мову,

Що миле їм, як пісня солов'я,

Дзвінке і чисте українське слово.

(К.Барановська)

Завдання 4. Конкурс "Розминка"

Ведучий 1. Перевіримо швидкість вашого мислення. Я буду називати тлумачення понять, а ви - називати їх одним словом.

- Мати батька або матері (бабуся)

- Народообрядова пісня, в якій оспівується пробудження природи, кохання, надії на врожай (веснянка).

- Прикраси з перлів, коралів, які жінки носять на шиї. (намисто).

- Старовинна обрядова новорічна пісня, що виконується 31 грудня та 1 січня за старим стилем (щедрівка).

- Квіти, листя, гілки, сплетені в коло, яким зазвичай прикрашають голови дівчата (вінок).

- Спосіб числення днів у році, а також таблиця з переліком усіх днів року (календар).

- Прилад для визначення сторін світу (компас)

- Машина для їзди, яку рухають ногами (велосипед).

- Страва з варених крупів (каша).

- Наука про минуле (історія).

- Вигадка, розповідь про те, чого насправді не було (байка).

- Чоловік стосовно своїх дітей (батько).

- Дерево або кущ з гнучким гіллям, продовгуватими вузькими листками і зібраними в сережки квітками (верба).

- Гра-задача, коли необхідно вписати літери в перехресні рядки клітинок накресленої фігури (кросворд).

- Особа, що керує оркестром чи хором (диригент).

- Крупа з проса (пшоно).

- Небесне тіло, яке обертається навколо Сонця і отримує від нього світло і тепло (планета).

- Мати дружини (теща).

- Мати чоловіка (свекруха).

- Одна дванадцята частина року (місяць).

- Свійський птах з червоним гребенем на голові і пишним хвостом, самець курки (півень).

Завдання 5. "Допиши віршика".

Ходить лісом їжачок,

В нього шуба з ... (колючок).

ЩО ЇЙ СНИТЬСЯ?

Вночі їй завжди півник сниться.

Вона не курка, а ... (лисиця)

НА ПРОГУЛЯНКУ

У неділю на Хрещатик

Квочка вивела ... (курчаток).

Великі очі й голова.

Не Колобок це, а ...(сова).

Ярослав на камінь сів,

Ловить в річці... (карасів).

Має Галя добру звичку

Класти книги на... (поличку).

Меблі, двері й чобіток

Ремонтує... (молоток).

ЛІСОВЕ ТАКСІ

По дорозі жук повзе,

На спині листок ... (везе, несе).

Є ім'я у мене і в сестрички,

А щеня і котик мають ... (клички).

НОВИЙ ГЕРОЙ

Їжак згорнувся у клубок.

- Я, - каже, - не їжак, а ... (Колобок).

Ведучий 2. Наш конкурс добігає кінця, і журі підводить підсумки.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вікторина до міжнародного дня рідної мови.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вікторина до Міжнародного Дня рідної мови.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ведучий 1. Любі друзі, ми починаємо змагання знавців української мови. Девіз нашого змагання: Хто любить і знає рідну мову - тому вона усміхнеться, Солодке слово перемога - нелегко всім дається. Хто мову шанує свою - хай той переможе в бою! Ведучий 2. На парту кожному із вас упала зірка.

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Якісні матеріали для проведення позакласного заходу та загалом нетипових уроків

Як ми вже показали, Міжнародний день рідної мови можна провести весело та невимушено, що і продемонстровано у рекомендаціях до проведення відповідного виховного заходу. Тепер прийшов час звернутись до напрацювань колег, які опублікували свої матеріали у Бібліотеці сайту.

Збережіть цю підбірку, адже вона не втратить актуальності і через рік. Більше шукайте у Бібліотеці! Також матеріали цих розробок корисні для організації та проведення Дня української писемності та мови.

Дякуємо! Ми будемо тримати Вас в курсі!

# data[].attributes.attachment_link.title
Добірка матеріалів для проведення заходів до Міжнародного дня рідної мови у межах класу чи школи

# data[].attributes.attachment_link.description
Якісні матеріали для проведення позакласного заходу та загалом нетипових уроків Як ми вже показали, Міжнародний день рідної мови можна провести весело та невимушено, що і продемонстровано у рекомендаціях до проведення відповідного виховного заходу. Тепер прийшов час звернутись до напрацювань колег, які опублікували свої матеріали у Бібліотеці сайту.

# data[].attributes.headline
«Мова єднає всіх», «Л

# data[].attributes.body
«Мова єднає всіх», «Люблю тебе, моя рідна мово», «Щоб мова наша розквітала», «Мова – безцінний скарб народу», «Наша мова калинова», «Моє ти диво калинове, кохана материнська мово», «О слово рідне! Хто без тебе я», «Мова - душа народу», «Наша мова солов`їна»,

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
21 лютого - Міжнародний день рідної мови

# data[].attributes.subject
21 лютого - Міжнародний день рідної мови

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
День був встановлений у листопаді 1999 року на ХХХ сесії Генеральної конференції ЮНЕСКО з метою захисту мовної й культурної багатоманітності, повідомляє Укрінформ.

Історія дня, на жаль, має трагічний початок. 21 лютого 1952 року у Бангладеш (Східний Пакистан) пакистанська влада жорстоко придушила мітингувальників (це були переважно студенти), які висловлювали свій протест проти урядової заборони на використання в країні своєї рідної - бенгальської, мови. Після проголошення незалежності Бангладеш у 1971 році, цей день відзначають в країні як день мучеників, вшановуючи пам'ять загиблих за рідну мову. Саме за пропозицією цієї країни ЮНЕСКО проголосило 21 лютого Міжнародним днем рідної мови.

Читайте також: Бородянський не ініціюватиме перегляд "мовного" закону

За даними ЮНЕСКО, у світі існує близько 6000 мов, 43% з них знаходяться під загрозою зникнення. На думку фахівців, це трапляється в тому випадку, коли її перестають, з тої чи іншої причини, вживати та вивчати більше 30% носіїв мови. Лише в Європі небезпека загрожує 30 мовам, а 13 із них перебувають на межі зникнення.

Мова - це історія народу, його світогляд, інтелектуальний та духовний результат кількатисячолітньої еволюції кожного етносу. Без своєї мови, своєї самобутньої культури немає народу. Мова - найважливіший засіб спілкування людей і пізнання світу, передачі досвіду з покоління в покоління.

Варто нагадати, що згідно з Статтею 10 Конституції України "Державною мовою в Україні є українська мова ". Але в Україні є також і мови, які знаходяться на межі зникнення: зокрема, два діалекти ромської мови, кримчацька, урумська мови, а також галицький діалект караїмської мови.

Читайте також: Бородянський: Іномовлення не закрито, воно переформатовується

В Україні рідній мові присвячене свято - День української писемності та мови, яке щороку відзначається 9 листопада, в день вшанування пам'яті Преподобного Нестора-Літописця - послідовника творців слов'янської писемності Кирила і Мефодія.

# data[].attributes.attachment_link.title
Світ відзначає День рідної мови

# data[].attributes.attachment_link.description
День був встановлений у листопаді 1999 року на ХХХ сесії Генеральної конференції ЮНЕСКО з метою захисту мовної й культурної багатоманітності, повідомляє Укрінформ. Історія дня, на жаль, має трагічний початок. 21 лютого 1952 року у Бангладеш (Східний Пакистан) пакистанська влада жорстоко придушила мітингувальників (це були переважно студенти), які висловлювали свій протест проти урядової заборони на використання в країні своєї рідної - бенгальської, мови.

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Госдеп Хохланда

# data[].attributes.attachment_link.title
Сильнее чем оружие - Сильніше ніж зброя - Stronger than Arms

# data[].attributes.headline
«Герої Небесної Сотн

# data[].attributes.body
«Герої Небесної Сотні», «День памяті Героїв Небесної Сотні», «Герої не вмирають», «За Україну,за її волю», «Їх подвиг пам’ятатимемо завжди», «Будемо гідні славі героїв», «Небесна сотня-то в серцях вогонь, він гаряче палав за Україну», «Хто вони герої минулого і сьогодення?», «Герої не вмирають», «Небесна Сотня. Вони боролися за єдність України», «Ангели майдану»,  «З Україною в серці», «Майдан – символ національної гідності»

# data[].attributes.headline
20 лютого - День Героїв Небесної Сотні

# data[].attributes.subject
20 лютого - День Героїв Небесної Сотні

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цього дня ми вшановуємо пам'ять тих громадян, завдяки яким було змінено перебіг історії нашої держави під час подій Революції Гідності, тих, хто ціною власного життя захищав ідеали демократії, відстоював права та свободи людини, європейське майбутнє України.

Гідність, свобода, відвага, єдність, честь - стали одними з головних об'єднавчих цінностей Революції Гідності.
Соціальна реклама, розроблена Українським інститутом національної пам'яті. Автор фото: Павел Боболович Зображення українською та англійською мовами доступні для завантаження: http://bit.ly/2vyLoRx
Майдан перестав бути назвою місцевості. Він став символом Свободи. Саме тому, Революцію Гідності, як і протестний рух 2004 року, і Революцію на граніті, можна вважати продовженням Української революції, визвольних змагань часів Другої світової війни.

Революція Гідності стала наймасштабнішим протестом у новітній історії України, боротьбою українських громадян за свої права і демократичний європейський вибір.

"Небесною Сотнею" називають загиблих учасників Революції Гідності.

Герої Небесної Сотні - уособлення людської, громадянської та національної відваги й самовідданості.

Героями Небесної Сотні стали люди, різні за віком, статтю, освітою, з різних куточків України та з-за кордону. Серед них були успішні підприємці й пенсіонери. Найстаршому - Іванові Наконечному - виповнилося 82 роки, а наймолодшому - Назарієві Войтовичу - лише 17.

Євромайдан увійшов в історію України як символ і взірець жертовності, патріотизму та героїзму. Він укотре підтвердив те, що у найкритичніші та найважливіші періоди нашої історії знайдуться герої, ладні пожертвувати власним життям заради майбутнього України як незалежної демократичної держави. Саме на 20 лютого припадає пік розстрілів Героїв Небесної Сотні у центрі Києва. Цього дня у середмісті столиці загинуло та отримало смертельні поранення близько 50 осіб.

Революція Гідності засвідчила: українці не просто обрали шлях до Європи, а й готові за нього боротися, відстоюючи власні права та свободи. У світі Україну почали сприймати як державу з власною самобутністю, історією та гідністю, і, головне, державу, яка здатна захистити суверенітет.

Більше інформації про цей день, хронологію подій, повний список Героїв Небесної Сотні та їхній героїчний чин у наших інформаційних матеріалах за посиланням - http://bit.ly/2vQGqje.
Рекомендовані фільми про Революцію Гідності, зокрема події 18-20 лютого 2014 року
1. "Зима, що нас змінила" (7 фільмів), режисер Володимир Тихий (2013-2014).

2. "Майдан", режисер Сергій Лозниця (2014).

3. "Правда Майдану", режисери Андрій Солоневич, Дмитро Ломачук (2014).

4. "Зима у вогні", режисер Євген Афінєєвський (2015).

5. Відеоматеріали на тему Майдану та про діяльність Національного музею Революції Гідності можна знайти на музейному YouTube каналі: https://www.youtube.com/channel/UCtbhvvtL8TUazkrqvrs_eRw/featured
Рекомендована література про Революцію Гідності, зокрема Героїв Небесної Сотні
1. Майдан від першої особи. 45 історій Революції Гідності. - К.: К.І.С., 2015.

2. Майдан від першої особи. Мистецтво на барикадах. - Вип. 2. - К.: К.І.С., 2016.

3. Майдан від першої особи. Регіональний вимір. - Вип. 3 [у 2 ч.], ч. 1: Автономна Республіка Крим - Луганська область. - К.: К.І.С., 2017.

4. Майдан від першої особи. Регіональний вимір. - Вип. 3 [у 2 ч.], ч. 2: Львівська - Чернігівська області. - К.: К.І.С., 2018.

5. Майдан. Пряма мова. - Книга 1. - К.: Національний музей Революції Гідності, 2019.

Більше інформації про видання, присвячені Революції Гідності та Героям Небесної Сотні, можна знайти на сайті Національного музею Революції Гідності у розділі "Бібліотека Музею Майдану" за посиланням: http://maidanmuseum.org/uk/node/459
Інтернет-посилання

1. Національний меморіальний комплекс Героїв Небесної Сотні - Музей Революції Гідності http://maidanmuseum.org

2. Сайт "Небесна сотня". URL: https://nebesnasotnya.com

3. Сайт "Небесна сотня". URL: http://www.nebesnasotnya.in.ua/portfolio

4. Сайт "Герої України". URL: http://www.ukrgeroes.com.ua

5. Сайт ГО "Небесна Сотня. URL: http://heavenly-hundred.org.ua/

6. Три дні перед весною. Матеріал http://texty.org.ua/

# data[].attributes.attachment_link.title
20 лютого - День Героїв Небесної Сотні

# data[].attributes.attachment_link.description
Цього дня ми вшановуємо пам'ять тих громадян, завдяки яким було змінено перебіг історії нашої держави під час подій Революції Гідності, тих, хто ціною власного життя захищав ідеали демократії, відстоював права та свободи людини, європейське майбутнє України. Гідність, свобода, відвага, єдність, честь - стали одними з головних об'єднавчих цінностей Революції Гідності.

# data[].attributes.headline
                                                                                                                                           ЛЮТИЙ

# data[].attributes.subject
                                                                                                                                           ЛЮТИЙ

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Наш вибір - інформаційний портал для українців у Польщі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
29 січня українці вшановують події кінця січня 1918 року, коли юні захисники Української Народної Республіки власною кров'ю вписали нову героїчну сторінку в історію українського визвольного руху - бій під Крутами.
Саме тоді на Чернігівщині недалеко від залізничної станції Крути, що розташована за 130 кілометрів на північний-схід від Києва, добровольчий Студентський Курінь, що складався із 300 юнаків: студентів Університету імені Святого Володимира, новоствореного Українського Народного Університету та гімназисти Київських гімназій, відстоюючи право українського народу жити у власній державі, вступили нерівний бій із більшовицькими військами, чисельність яких налічувала близько 5 тисяч.

Бій тривав лише п'ять годин. У полон було захоплено і потім розстріляно 28 юнаків. Ціною свого життя юні герої зупинили наступ ворога на два дні.

Уже в березні 1918 року, після підписання більшовиками Брестської мирної угоди і з поверненням уряду УНР до Києва, за рішенням Центральної Ради було вирішено урочисто перепоховати полеглих студентів на Аскольдовій могилі у Києві. Тіла 28 вояків-студентів було перевезено до Києва.

За кілька тижнів після бою під Крутами М. Грушевський писав: "Недаремно пролилася кров тисяч українських інтелігентів та молоді, коли вона принесла духовне визволення від найтяжчого і найшкідливішого московського ярма: добровільно прийнятого духовного закріпачення!"

І хоч подвиг Героїв Крут згодом забули більш ніж на 70 років, а їхні могили за радянських часів було зруйновано, подвиг під Крутами увіковічнений у памяті українців.

Офіційно День пам'яті героїв Крут почали відзначати після того, як 29 січня 2007 року Президент України Віктор Ющенко підписав Указ "Про вшанування пам'яті героїв Крут".

У лютому 2019 року в український прокав вийшов художній фільм "Крути 1918".

# data[].attributes.attachment_link.title
29 січня українці відзначають день пам'яті Героїв Крут - Наш вибір - інформаційний портал для українців у Польщі

# data[].attributes.attachment_link.description
29 січня українці вшановують події кінця січня 1918 року, коли юні захисники Української Народної Республіки власною кров'ю вписали нову героїчну сторінку в історію українського визвольного руху - бій під Крутами.

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
Орієнтовні теми

# data[].attributes.subject
Орієнтовні теми

# data[].attributes.headline
29 січня - День пам'яті Героїв Крут

# data[].attributes.subject
29 січня - День пам'яті Героїв Крут

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Прощавайте, мої любі": останні листи жертв Голокосту

Поїзд в Освенцім

Картина "Транспорт №2" Павла Кора зображує потяг, який привіз його батька в Освенцім - до місця його смерті. Виставка "Прощавайте, мої любі: останні листи жертв Голокосту 1941-1942 рр." в онлайн-версії також нагадує і про родичів та близьких шести мільйонів євреїв, вбитих у Європі.

Автор: Сара Юдіт Гофманн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
націонал-соціалізм

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
друга світова війна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
воєнні злочини

# data[].attributes.attachment_link.title
"Прощавайте, мої любі": останні листи жертв Голокосту (фотогалерея) | DW | 27.01.2018

# data[].attributes.attachment_link.description
"Прощавайте, мої любі": останні листи жертв Голокосту Картина "Транспорт №2" Павла Кора зображує потяг, який привіз його батька в Освенцім - до місця його смерті. Виставка "Прощавайте, мої любі: останні листи жертв Голокосту 1941-1942 рр." в онлайн-версії також нагадує і про родичів та близьких шести мільйонів євреїв, вбитих у Європі.

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
Ориєнтовні теми

# data[].attributes.subject
Ориєнтовні теми

# data[].attributes.headline
«27 січня -Міжнародн

# data[].attributes.body
«27 січня -Міжнародний день Голокосту», «Українське суспільство і пам’ять про Голокост», «Проблеми історії Голокосту», “Голокост – трагедія і героїзм”, «Злочин проти людства», «Голокост – трагедія ХХ століття», «Уроки Голокосту: мужність і співчуття», «Трагедія, історія, пам’ять», «Ціна чужої війни», «Голокост – шрам на серці людства», «Згадаємо жертв Голокосту».

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фото: Всім

Сьогодні, 22 січня, Україна святкує День Соборності та 100 років Акту Злуки Української Народної Республіки і Західноукраїнської Народної Республіки. Цьогоріч цей день в країні відзначатимуть гучно, Львів не виняток.

О 18:00 годині, на площі Ринок, усі охочі зможуть почути текст оригінального документу та стати учасниками інших урочистостей.

"Можна буде побачити багато світлин, відбудеться виконання стрілецьких пісень. На площі Ринок відкрилася виставка про ключові віхи Злуки, де усі перехожі можуть більше довідатися про цю історичну подію. У школах відбудеться масовий флешмоб, пов'язаний із Актом Злуки", - розповів заступник міського голови Андрій Москаленко.

У закладах освіти Львова відбудуться символічні живі ланцюги.

Декілька фактів про День Соборності:

1. Урочистий Універсал Акту Злуки на Софіївській площі у Києві зачитав український геолог, громадський діяч, професор Київського університету та член Директорії - Федір Швець.

2. У радянський період День Соборності не відзначали - його вважали контрреволюційним святом. Влада намагалася стрети цей день зі свідомості українців.

3. Перше офіційне та масштабне святкування відбулось аж у 1939 році, в столиці Карпатської України, місті Хуст. Тоді ці землі були у складі Чехословаччини, а День Соборності став найбільш масовим заходом українців за останні 20 років. На демонстрацію вийшло понад 30 тисяч українців.

4. У незалежній Україні, на державному рівні, вперше відзначався цей день вже у 1999 році після відповідного указу президента країни Леоніда Кучми.

5. Спеціально до цієї дати у 1990 році композитор Степан Стельмащук написав "Пісня Злуки".

6. Символом свята є живий ланцюг. Традиція створювати живі ланцюги бере свій початок з 1990 року, коли понад 450 тисяч, а за іншою інформацією - 3 мільйони українців взялися за руки і стали міцним ланцюгом між українськими містами.

7. У 2011 році, указом президента-утікача, Віктора Януковича, День Соборності 22 січня на офіційному рівні був скасований. А відновлено вже у 2014 році, після його втечі.

© 2018 GALNET - перше LIFESTYLE видання Львова. Ми пишемо про проекти та події, які впливають на Львів та область, регіон чи Україну вцілому. Ми працюємо для того, щоб Львівщина змінювалась на краще.

Використання матеріалу з контенту GALNET дозволяється тільки з письмового дозволу агентства і при наявності активного посилання на GALNET.FM не нижче першого абзацу публікації.

З питань реклами пишіть сюди: reklama.galnet@gmail.com

Електронна адреса для спілкування з редакцією: mega_galnet@ukr.net

Дякуємо

Ваше повідомлення надіслано

# data[].attributes.attachment_link.title
День Соборності України: декілька цікавих фактів | Galnet

# data[].attributes.attachment_link.description
Фото: Всім Сьогодні, 22 січня, Україна святкує День Соборності та 100 років Акту Злуки Української Народної Республіки і Західноукраїнської Народної Республіки. Цьогоріч цей день в країні відзначатимуть гучно, Львів не виняток. О 18:00 годині, на площі Ринок, усі охочі зможуть почути текст оригінального документу та стати учасниками інших урочистостей.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вітальні малюнки та картинки, а також віршовані привітання з нагоди свята 22 січня.

Сьогодні, 22 січня, Україна святкує День Соборності. Саме цього дня 101 рік тому, в 1919 році, відбулася ключова для сучасної України подія на шляху до єдності і незалежності держави - проголошення Акта Злуки Української Народної Республіки (УНР) та Західно-Української Народної Республіки (ЗУНР).
Читайте також Китайський Новий 2020 рік: дата і традиції
Незважаючи на нетривалий союз, подія залишила вагомий слід в історії українського державотворення.

Святкування Дня Соборності розпочалося з 1990 року, хоча офіційний статус свято отримало лише у 1999 році указом другого президента України Леоніда Кучми.

Головною традицією свята є акція "Українська хвиля" - утворення "живого ланцюга" єднання. Найбільший "живий ланцюг" було створено в ніч з 21 на 22 січня 1990 року, з'єднавши між собою Львів та Київ, що символізувало єдність між заходом країни і столицею.
Привітання з Днем Соборності України у віршах
***

День соборності України,

Відзначає сьогодні народ.

Хтось у танці зараз танцює,

Хтось у хорі зараз співає.

В цей день ми знайшли свободу,

Отримали свій суверенітет.

Легше стало жити народу,

Адже нічого волі краще немає.

***

З днем соборності привітаю кожного,

І побажаю українцям успіху крилатого.

Країні завжди йти вперед і розвиватися,

І чвари не впускати до рідної хати!

***

День соборності великої України,

Відзначаємо у цей славний день,

Хочемо побажати любові і щастя,

Міцного здоров'я всім.

Щоб зростала і міцніла Україна,

Написали їй ми привітання,

Процвітання добра і миру,

Побажаємо в цей ми деньок.

***

Не треба нам сварок, незгоди, ганьби!

З'єднали країну ми навіки.

Не зможе ніщо наш союз розірвати.

Соборна країна! Ви чуєте?! Ні?!

Одна Україна! Єдиная мати!

І краще країни нам не знайти!

***

Україна в цей великий день

Стала целою, єдиною країною,

Нехай народ, рідну і багатоликий,

Подарунок готує свій.

Разом ми, і це ль не прекрасно!

Знову сила, знову, як кремінь.

І ворогові будь нам небезпечно

На очі показуватися в цей день.

***

День соборності відзначить

Український весь народ,

Кожен українець щастя

У це свято нехай знайде,

Згадаймо ми сьогодні разом

Про єдність всієї країни,

Світ панує нехай в Україні,

І не буде нехай війни!

***

Велична і свята, моя ти Україно,

Лише тобі карать нас і судить

Нам берегти тебе, Соборну і єдину

І нам твою історію творить!

З Днем Соборності України - вітальні картинки і листівки
Привітання до Дня Соборності у прозі
***

22 січня український народ щорічно святкує День Соборності України. Хай розум, воля і любов до рідного краю згуртовують нас для здійснення високої мети - процвітання соборної незалежної демократичної могутньої України, надійної запоруки добробуту й щасливого життя її народу.

***

Нехай же наша державницька діяльність позначається світлими справами, спрямованими на розвиток і зміцнення Батьківщини, на добробут і розквіт духовності народу. З Днем Соборності України!

***

Зустріньмо свято Соборності з вірою в щасливе і мирне майбутнє нашої держави. Нехай любов до рідного краю згуртовує нас в ім'я процвітання демократичної і могутньої України.

***

Український народ 22 січня щорічно святкує День Соборності України. Це свято нагадує нам, що Україна не розділена, що немає окремої Східної і Західної України, а що у нас єдина держава і ми - єдиний народ! Тож прийміть найкращі привітання з нагоди найвеличнішого свята українського народу - Дня Соборності України!

Читайте новини шоу-бізнесу, гороскопи на каналі УНІАН Lite в Telegram

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
з днем соборності

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
з днем соборності 2020 року

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
з днем соборності україни 2020 року

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
з днем соборності україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
день соборності україни 2020 року

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
день соборності україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
день соборності

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
день соборності україни вихідний чи ні

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
день соборності україни презентація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
коли день соборності

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
коли день соборності україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
свято 22 січня

# data[].attributes.attachment_link.title
День Соборності України: найкращі листівки та привітання зі святом

# data[].attributes.attachment_link.description
Вітальні малюнки та картинки, а також віршовані привітання з нагоди свята 22 січня. Сьогодні, 22 січня, Україна святкує День Соборності. Саме цього дня 101 рік тому, в 1919 році, відбулася ключова для сучасної України подія на шляху до єдності і незалежності держави - проголошення Акта Злуки Української Народної Республіки (УНР) та Західно-Української Народної Республіки (ЗУНР).

# data[].attributes.headline
27 січня - Міжнародний день пам'яті жертв Голокосту

# data[].attributes.subject
27 січня - Міжнародний день пам'яті жертв Голокосту

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Голокост (1933-1945) був систематичним, спонсорованим державою переслідуванням і вбивством шести мільйонів європейських євреїв режимом нацистської Німеччини та його союзників і колабораціоністів.⁽¹⁾ Меморіальний музей Голокосту США визначає 1933-1945 роки роками Голокосту. Епоха Голокосту почалася в січні 1933 року, коли до влади в Німеччині прийшли Адольф Гітлер і нацистська партія. Він закінчився в травні 1945 року, коли союзні держави перемогли нацистську Німеччину в Другій світовій війні. Голокост також іноді називають "Шоа", що на івриті означає "катастрофа".

Прийшовши до влади в Німеччині, нацисти не відразу почали здійснювати масові вбивства. Однак вони швидко розпочали використовувати уряд для виявлення та виключення євреїв із німецького суспільства. Серед інших антисемітських заходів режим нацистської Німеччини прийняв дискримінаційні закони та чинив насильство проти німецьких євреїв. Впродовж 1933-1945 років нацистські переслідування євреїв ставали все більш радикальними. Ця радикалізація завершилася планом, який нацистські лідери називали " Остаточним розв'язанням єврейського питання". "Остаточне розв'язання" - це організоване та систематичне масове вбивство європейських євреїв. Нацистський німецький режим чинив цей геноцид з 1941 по 1945 роки.

Чому нацисти атакували євреїв?

Нацисти атакували євреїв, тому що нацисти були радикальними антисемітами. Це означає, що вони були упереджені та ненавиділи євреїв. Фактично, антисемітизм був основним принципом їхньої ідеології та основою світогляду.

Нацисти помилково звинувачували євреїв у соціальних, економічних, політичних та культурних проблемах Німеччини. Зокрема, вони звинувачували їх у поразці Німеччини у Першій світовій війні (1914-1918 рр.). Деякі німці були сприйнятливі до цих заяв нацистів. Гнів через поразку у війні, економічні та політичні кризи, що настали внаслідок цього, сприяли посиленню антисемітизму в німецькому суспільстві. Нестабільність Німеччини під час Веймарської республіки (1918-1933 рр.), страх перед комунізмом та економічні потрясіння Великої депресії також зробили багатьох німців більш відкритими для нацистських ідей, включаючи антисемітизм.

Проте нацисти не винайшли антисемітизм. Антисемітизм - це старе і широко поширене упередження, яке набувало багатьох форм протягом історії. У Європі воно сягає давніх часів. У Середньовіччі (500-1400 рр.) упередження щодо євреїв ґрунтувалися насамперед на ранніх християнських віруваннях та мисленні, зокрема на міфі про те, що євреї були відповідальними за смерть Ісуса. Підозрілість і дискримінація, вкорінені в релігійних упередженнях, продовжували існувати в Європі ранньомодерного часу (1400-1800 рр.). У той час лідери значної частини держав християнської Європи ізолювали євреїв від більшості аспектів економічного, соціального та політичного життя. Це виключення сприяло формуванню стереотипів відносно євреїв як аутсайдерів. Як тільки Європа стала більш світською, багато країн усунули більшість юридичних обмежень щодо євреїв. Однак це не спричинило зникнення антисемітизму. Крім релігійного, інші види антисемітизму поширилися в Європі у 18-19 століттях. Ці нові форми включали економічний, націоналістичний та расовий антисемітизм. У 19 столітті антисеміти помилково стверджували, що євреї були відповідальні за багато соціальних і політичних проблем у тогочасному індустріальному суспільстві. Теорії раси, євгеніки та соціал-дарвінізму хибно виправдовували цю ненависть. Нацистські упередження щодо євреїв ґрунтувалися на всіх цих елементах, але особливо на расовому антисемітизмі. Расовий антисемітизм - це ідея, що євреї є окремою і нижчою расою.

Нацистська партія пропагувала особливо жорстоку форму расового антисемітизму. Світогляд партії був зосереджений на расовій приналежності. Нацисти вважали, що світ був поділений на окремі раси і що одні з цих рас перевершують інші. Вони вважали німців членами нібито вищої " арійської " раси. Вони стверджували, що "арійці" були замкнені в боротьбі за існування з іншими, нижчими расами. Крім того, нацисти вважали, що так звана "єврейська раса" була найнижчою і найнебезпечнішою з усіх. За словами нацистів, євреї становили загрозу, яку потрібно було усунути з німецького суспільства. В іншому випадку, нацисти наполягали, що "єврейська раса" назавжди зіпсує і знищить німецький народ. Нацистське визначення євреїв на основі раси включало багатьох осіб, які ідентифікували себе як християни або не сповідували іудаїзм.

Де відбувся Голокост?

Голокост був ініціативою нацистської Німеччини та відбувався по всій Європі, контрольованій Німеччиною та гітлерівською коаліцією. Він торкнувся майже всього єврейського населення Європи, яке в 1933 році налічувало 9 мільйонів людей.

Але нацистські переслідування євреїв поширилися за межі Німеччини. Протягом 1930-х років нацистська Німеччина проводила агресивну зовнішню політику. Її кульмінацією стала Друга світова війна, яка почалася в Європі в 1939 році. Довоєнна та воєнна територіальна експансія врешті-решт поставила мільйони євреїв під контроль Німеччини.

Територіальна експансія нацистської Німеччини почалася в 1938-1939 роках. За цей час Німеччина анексувала сусідні Австрію та Судетську область та окупувала чеські землі. 1 вересня 1939 року нацистська Німеччина розпочала Другу світову війну (1939-1945 рр.) нападом на Польщу. Протягом наступних двох років Німеччина захопила та окупувала більшу частину Європи, включаючи західні частини Радянського Союзу. Нацистська Німеччина ще більше поширила свій контроль, уклавши союзи з урядами Італії, Угорщини, Румунії та Болгарії. Вона також створила маріонеткові держави в Словаччині та Хорватії. Разом ці країни були європейськими членами Гітлерівської коаліції, до якої також входила Японія.

До 1942 року - внаслідок анексій, вторгнень, окупацій та союзів - нацистська Німеччина контролювала більшу частину Європи та частину Північної Африки. Нацистський контроль приніс жорстоку політику і, зрештою, масові вбивства єврейського цивільного населення по всій Європі.

Нацисти та їхні союзники, а також колабораціоністи вбили шість мільйонів євреїв.

Як нацистська Німеччина, її союзники та колабораціоністи переслідували єврейський народ?

На всіх підконтрольних Німеччині та приєднаних територіях переслідування євреїв набувало різноманітних форм:

Правова дискримінація у формі антисемітських законів. Серед них були Нюрнберзькі расові закони та численні інші дискримінаційні закони.

Це включало Різні форми публічної ідентифікації та виключення. антисемітську пропаганду, бойкот підприємств, що належать євреям, публічне приниження та обов'язкове маркування (наприклад, єврейська зірка, яку носили як пов'язку або пришивали до одягу).

Організоване насильство. Найяскравішим прикладом є Кришталева ніч . Були також поодинокі випадки та інші погроми (насильницькі заворушення).

Фізичне переміщення. Злочинці використовували примусову еміграцію, переселення, вигнання, депортацію та ґеттоїзацію для фізичного переміщення єврейських осіб і громад.

до переповнених ґетто, Інтернування. Злочинці інтернували євреїв концтаборів та таборів примусової праці, де багато людей померли від голоду, хвороб та інших нелюдських умов.

Поширені крадіжки та грабежі. Конфіскація майна, особистих речей та цінностей євреїв була ключовою частиною Голокосту.

Примусова праця. Євреям доводилося виконувати примусові роботи для досягнення воєнних цілей Гітлерівської коаліції або для збагачення нацистських організацій, військового та/або приватного бізнесу.

Внаслідок такої політики загинуло багато євреїв. Проте, систематичне масове вбивство всіх євреїв не було нацистською політикою до 1941 року. Однак, починаючи з 1941 року нацистські лідери вирішили вчинити масове вбивство європейських євреїв. Вони назвали цей план "Остаточним розв'язанням єврейського питання".

Що означало "Остаточне розв'язання єврейського питання"?

Нацистське "Остаточне розв'язання єврейського питання" (" Endlösung der Judenfrage ") було свідомим і систематичним масовим вбивством європейських євреїв. Це був останній етап Голокосту, і тривав він з 1941 по 1945 роки. Хоча багато євреїв було знищено до початку "Остаточного розв'язання", переважна більшість єврейських жертв була вбита саме в цей період.

Масові розстріли

Режим нацистської Німеччини вчинив масові розстріли мирних жителів у безпрецедентних донині масштабах. Після вторгнення Німеччини в Радянський Союз у червні 1941 року німецькі підрозділи почали масово розстрілювати місцевих євреїв. Спочатку ці підрозділи зосереджувались на єврейських чоловіках призовного віку, але з серпня 1941 року вони почали винищувати цілі єврейські громади. Ці розстріли часто відбувалися серед білого дня й на очах місцевих жителів.

Німці також проводили масові розстріли в спеціальних місцях в окупованій Східній Європі. Як правило, вони розташовувалися поблизу великих міст. Ці об'єкти включали Форт IX у Ковно (Каунас), ліси Румбула і Бікернієкі в Ризі та Малий Тростенець поблизу Мінська. На цих місцях вбивства німці та місцеві колабораціоністи вбили десятки тисяч євреїв з Ковенського, Ризького та Мінського ґетто. Там вони також розстріляли десятки тисяч німецьких, австрійських та чеських євреїв. У Малому Тростенці тисячі жертв були вбиті в газових фургонах.

Серед німецьких підрозділів, які вчинили масові розстріли у Східній Європі були айнзатцгрупи (спеціальні загони СС і поліції), батальйони поліції порядку та підрозділи Ваффен-СС. Німецькі війська ( Вермахт ) надавали матеріально-технічне забезпечення та робочу силу. Деякі частини вермахту також проводили масові вбивства. У багатьох місцях у масових розстрілах брали участь місцеві допоміжні підрозділи, які працювали з есесівцями та поліцією. Ці допоміжні підрозділи складалися з місцевих цивільних, військових та поліцейських.

Близько 2 мільйонів євреїв було вбито в масових розстрілах або в газових фургонах на територіях, захоплених у радянських військ.

Табори смерті

Наприкінці 1941 року нацистський режим почав будувати спеціально розроблені стаціонарні центри вбивства в окупованій німцями Польщі. Англійською мовою центри вбивства іноді називають "таборами знищення" (extermination camps) або "таборами смерті" (death camps). Нацистська Німеччина керувала п'ятьма центрами вбивств: Хелмно, Белжець, Собібор, Треблінка та Аушвіц-Біркенау. Вони побудували ці центри вбивства з єдиною метою - ефективного масового вбивства євреїв. Основним засобом вбивства в таборах смерті був отруйний газ, який випускали в герметичні газові камери або фургони.

Умови на депортаційному транспорті були жахливими. Німецька та колабораціоністська місцева влада силоміць заштовхували євреїв різного віку в переповнені вагони. Їм часто доводилося стояти, іноді цілими днями, поки потяг прибував до місця призначення. Зловмисники позбавляли їх їжі, води, санвузлів, тепла та медичної допомоги. Євреї часто гинули по дорозі від нелюдських умов.

Переважна більшість євреїв, депортованих до центрів убивства, майже відразу після прибуття були отруєні. Деякі євреї, яких німецькі чиновники вважали достатньо здоровими та сильними, були відібрані для примусових робіт.

Моя мама підбігла до мене, схопила мене за плечі і сказала: "Лейбеле, я більше тебе не побачу. Піклуйся про свого брата".
- Лео Шнайдерман описує прибуття в Аушвіц, селекцію та відокремлення від своєї сім'ї.

У всіх п'яти центрах убивства німецькі чиновники примушували деяких єврейських в'язнів допомагати в процесі вбивства. Серед інших завдань цим ув'язненим доводилося перебирати речі жертв та витягувати тіла жертв із газових камер. Спеціальні підрозділи знищували мільйони трупів шляхом масового поховання в палаючих ямах або спалюванням у великих, спеціально розроблених крематоріях.

Майже 2,7 мільйона єврейських чоловіків, жінок і дітей були вбиті в п'яти таборах смерті.

Що таке ґетто і чому німецька влада створювала їх під час Голокосту?

Ґетто були частинами міст або містечок, де німецькі окупанти змушували євреїв жити в тісноті та антисанітарних умовах. Німецька влада часто оточувала ці території стінами або іншими огорожами. Охорона не дозволяла євреям виходити без дозволу. Деякі ґетто існували роками, але інші - лише місяцями, тижнями чи навіть днями як місця утримання до депортації чи вбивства.

Мета ґетто

Німецька влада спочатку створила ґетто для ізоляції та контролю великого місцевого єврейського населення в окупованій Східній Європі. Насамперед вони зосереджували єврейських мешканців з міста та околиць чи регіону. Проте, починаючи з 1941 року німецькі чиновники також депортували євреїв з інших частин Європи (включаючи Німеччину) до деяких із цих ґетто.

Єврейська примусова праця стала центральною ознакою життя в багатьох ґетто. Теоретично, це мало допомогти оплатити адміністрування ґетто, а також підтримати воєнні зусилля Німеччини. Іноді неподалік створювали фабрики та майстерні, щоб використовувати ув'язнених євреїв на примусових роботах. Праця часто була ручною і виснажливою.

Життя в ґетто

Життя в ґетто було жалюгідним і небезпечним. Харчування було мало, а санітарні умови та медичне обслуговування - обмежені. Сотні тисяч людей померли від голоду, небезпечних захворювань, впливу екстремальних температур, а також виснаження від примусової праці. Німці також вбивали ув'язнених євреїв шляхом жорстокого побиття, катувань, свавільних розстрілів та інших форм деспотичного насильства.

Євреї в ґетто прагнули зберегти почуття гідності та спільноти. Школи, бібліотеки, комунальні служби та релігійні установи забезпечували певною мірою зв'язок між мешканцями. Спроби задокументувати життя в ґетто, такі як архів "Онег Шабат" та підпільні фотографії, є потужними прикладами духовного опору. У багатьох ґетто існували також підпільні рухи, які чинили збройний опір. Найбільшим із них було повстання у Варшавському ґетто навесні 1943 року.

Ліквідація ґетто

Починаючи з 1941-1942 рр. німці, їхні союзники та колабораціоністи масово вбивали мешканців ґетто та розпускали адміністративні структури ґетто. Вони назвали цей процес "ліквідацією". Це було частиною "Остаточного розв'язання єврейського питання". Більшість євреїв у ґетто були вбиті в результаті масових розстрілів на місцях вбивств неподалік, або після депортації до центрів убивства. Значна частина центрів убивства навмисно розташовувалися поблизу великих ґетто окупованої німцями Польщі або на легкодоступних залізничних шляхах.

Хто був відповідальний за впровадження Голокосту та "Остаточного розв'язання єврейського питання"?

Багато людей були відповідальними за впровадження Голокосту та "Остаточного розв'язання єврейського питання".

Адольф Гітлер надихав, наказував, схвалював і підтримував геноцид європейських євреїв на найвищому рівні. Однак Гітлер діяв не сам. Він також не виклав точного плану реалізації "Остаточного розв'язання єврейського питання". Саме інші нацистські лідери безпосередньо координували, планували і реалізували масове вбивство. Серед них були Герман Герінг, Генріх Гіммлер, Райнгард Гейдріх, Адольф Айхман.

Проте мільйони німців та інших європейців брали участь у Голокості. Без їхньої участі геноцид єврейського народу в Європі був би неможливим. Нацистські лідери спиралися на німецькі установи та організації, інші сили Гітлерівської коаліції, місцевих чиновників та установи, а також окремих осіб.

Німецькі установи, організації та окремі особи

Нацистські лідери покладалися на багато німецьких установ та організацій, які допомагали їм здійснити Голокост. Члени нацистських організацій ініціювали та проводили багато антиєврейських акцій до та під час Другої світової війни. Ці організації включали нацистську партію, СА (штурмовики або коричневі сорочки) і СС ( шутцстаффель , ескадрилью захисту). Коли почалася війна, СС та її поліцейські філії стали особливо смертоносними. Члени Служби безпеки (СД), гестапо , кримінальної поліції (Крипо) та Поліції порядку відігравали особливо активну і смертоносну роль у масовому вбивстві євреїв Європи. Інші німецькі установи, які брали участь у виконанні "Остаточного розв'язання єврейського питання", включали німецьких військових, німецьку національну залізницю та систему охорони здоров'я, німецьку державну службу та систему кримінального правосуддя, німецькі підприємства, страхові компанії та банки.

Як члени цих установ, незліченна кількість німецьких солдатів, поліцейських, державних службовців, юристів, суддів, бізнесменів, інженерів, лікарів та медсестер вирішили здійснювати політику режиму. Прості німці також брали участь у Голокості різними способами. Деякі німці раділи, коли євреїв били або принижували. Інші засуджували євреїв у непокорі расистським законам і правилам. Багато німців купували, забирали або грабували речі та майно своїх сусідів-євреїв. Участь цих німців у Голокості, серед інших факторів, була мотивована ентузіазмом, кар'єризмом, страхом, жадібністю, власними інтересами, антисемітизмом та політичними ідеалами.

Ненімецькі уряди та установи

Нацистська Німеччина не сама вчинила Голокост. Вона розраховувала на допомогу своїх союзників і колабораціоністів. У цьому контексті "союзники" означають країни Гітлерівської коаліції, які офіційно були союзниками нацистської Німеччини. "Колабораціоністи" -режими та організації, які офіційно або напівофіційно співпрацювали з німецькою владою. Серед союзників і колабораціоністів нацистської Німеччини були:

Європейські держави Гітлерівської коаліції та інші колабораціоністські режими (наприклад, Режим Віші у Франції). Ці уряди прийняли власне антисемітське законодавство та підтримували німецькі цілі.

Підтримувані Німеччиною місцеві чиновники, особливо місцева поліція. Ці організації допомагали зібрати, інтернувати та депортувати євреїв навіть у країнах, які не були союзними з Німеччиною, як-от Нідерланди.

Місцеві допоміжні підрозділи, що складаються з військових, поліцейських та цивільних осіб. Ці підтримувані Німеччиною загони брали участь у масових вбивствах євреїв у Східній Європі (часто добровільно).

Терміни "союзники" та "колабораціоністи" також можуть відноситися до осіб, пов'язаних із цими урядами та організаціями.

Окремі особи по всій Європі

По всій Європі люди, які не мали жодної державної чи інституційної належності та не брали безпосередньої участі у вбивствах євреїв, також зробили свій внесок у Голокост.

Одна з найжахливіших дій сусідів, знайомих, колег і навіть друзів - це доноси на євреїв владі нацистської Німеччини. Незліченна кількість людей приймала рішення зробити це. Вони розкривали схованки євреїв, викривали фальшиві християнські документи євреїв та іншими способами виявляли євреїв перед нацистськими чиновниками. Цим вони прирікали євреїв на смерть. Мотивації цих людей були різноманітними: страх, особистий інтерес, жадібність, помста, антисемітизм, політичні та ідеологічні переконання.

Окремі люди також отримали прибуток від Голокосту. Неєвреї інколи переїжджали в будинки євреїв, захоплювали підприємства, які належали євреям, і крали майно та цінності євреїв. Це було частиною масових крадіжок і пограбувань, які супроводжували геноцид.

Найчастіше люди вносили свій внесок у Голокост через бездіяльність та байдужість до тяжкого становища своїх сусідів-євреїв. Іноді таких людей називають сторонніми спостерігачами.

Хто були інші жертви нацистських переслідувань і масових вбивств?

Голокостом називається систематичне державне переслідування та вбивство 6 мільйонів євреїв. Однак постраждали також мільйони інших жертв нацистських переслідувань і вбивств. У 1930-х роках режим націлювався на низку уявних внутрішніх ворогів у німецькому суспільстві. Оскільки під час Другої світової війни нацисти розширили свої дії, мільйони інших європейців також зазнали нацистської жорстокості.

Нацисти відносили євреїв до категорії пріоритетного "ворога". Проте вони також націлювалися на інші групи як на загрозу здоров'ю, єдності та безпеці німецького народу. Перша група, на яку був спрямований нацистський режим, складалася з політичних опонентів. Серед них були посадовці та члени інших політичних партій, а також профспілкові активісти. З-поміж політичних опонентів також були люди, яких просто підозрювали у опозиційності чи критиці нацистського режиму. Першими до нацистських концтаборів потрапили політичні вороги. Свідки Єгови також перебували у в'язницях і концтаборах. Їх заарештовували за те, що вони відмовлялися присягнути на вірність уряду або служити в німецькій армії.

Нацистський режим також переслідував німців, діяльність яких була визнана шкідливою для німецького суспільства. До них належали чоловіки, яких звинувачували у гомосексуальності, особи, обвинувачені як професійні злочинці або рецидивісти, і так звані асоціальні особи (наприклад, люди, які ідентифікувалися як волоцюги, жебраки, повії, сутенери та алкоголіки). Десятки тисяч цих жертв були позбавлені волі у в'язницях і концтаборах. Режим також примусово стерилізував і переслідував німців африканського походження.

Люди з інвалідністю також стали жертвами нацистського режиму. Перед Другою світовою війною німців, які вважалися нібито нездоровими через спадкові захворювання, примусово стерилізували. Після початку війни нацистська політика радикалізувалася. Людей з інвалідністю, особливо тих, хто жив в медичних установах, вважали як генетичним, так і фінансовим тягарем для Німеччини. Ці люди стали об'єктами вбивства в рамках так званої програми "евтаназії" .

Нацистський режим застосував крайні заходи проти груп, які вважалися расовими, цивілізаційними чи ідеологічними ворогами. Серед них були роми (цигани) , поляки (особливо польська інтелігенція та еліта), радянські чиновники та радянські військовополонені. Нацисти чинили масові вбивства проти цих груп.

Як закінчився Голокост?

Голокост закінчився в травні 1945 року, коли основні союзні держави (Велика Британія, США та Радянський Союз) перемогли нацистську Німеччину у Другій світовій війні. Коли війська союзників рухалися по Європі в серії наступів, вони звільняли концентраційні табори. Так вони визволили в'язнів, що вижили, багато з яких були євреями. Союзники також зустріли та звільнили тих, хто залишився в живих, після так званих маршів смерті. Ці вимушені марші складалися з груп єврейських та неєврейських в'язнів концентраційних таборів, які були евакуйовані пішки з таборів під охороною СС.

Але визволення не призвело до завершення поневірянь. Багато людей, які пережили Голокост, намагаючись побудувати нове життя, стикалися з постійною загрозою насильницького антисемітизму та переміщення. Чимало з них втратили членів сімей, а інші роками шукали зниклих батьків, дітей, братів і сестер.

Як деякі євреї пережили Голокост?

Незважаючи на спроби нацистської Німеччини вбити всіх євреїв Європи, деякі євреї пережили Голокост. Виживання мало різноманітні форми, але в кожному окремому випадку воно було можливим лише завдяки надзвичайному збігу обставин, вибору, допомозі інших (як євреїв, так і неєвреїв) та чистому везінню.

Виживання за межами Європи, контрольованої Німеччиною

Виживання в контрольованій Німеччиною Європі

Менша кількість євреїв вижила в контрольованій Німеччиною Європі. Їм часто це вдавалося за допомогою рятівників. Рятувальні зусилля варіювалися від поодиноких дій окремих осіб до організованих мереж, як малих, так і великих. По всій Європі були неєвреї, які пішли на серйозний ризик, щоб допомогти своїм єврейським сусідам, друзям і незнайомцям вижити. Наприклад, вони створювали схованки для євреїв, виготовляли фальшиві християнські документи, або забезпечували їх їжею та припасами. Інші євреї вижили як учасники партизанських рухів опору. Врешті, деяким євреям, незважаючи на величезні труднощі, вдалося пережити ув'язнення в концентраційних таборах, ґетто і навіть центрах убивства.

Наслідки

Хоча Голокост закінчився по завершенню війни, наслідки терору та геноциду - ні. Під кінець Другої світової війни загальна кількість жертв становила шість мільйонів євреїв та мільйони інших. Нацистська Німеччина, її союзники та колабораціоністи спустошили або повністю знищили тисячі єврейських громад по всій Європі.

Внаслідок Голокосту, ті євреї, що вижили, часто стикалися з травматичною реальністю втрати цілих сімей і громад. Деякі змогли повернутися додому і вирішили відновити своє життя в Європі. Багато інших боялися це робити через післявоєнне насильство та антисемітизм. Безпосередньо після війни ті, хто не міг чи не хотів повернутися додому, часто опинялися в таборах для переміщених осіб. Там багатьом довелося чекати роки, перш ніж вони змогли іммігрувати до нових домівок.

Після Голокосту світ намагається вести боротьбу за те, щоб здолати жахи геноциду, пам'ятаючи про жертв і притягуючи винних до відповідальності. Ці важливі зусилля тривають досі.

Остання редакція: Feb 3, 2022

# data[].attributes.attachment_link.title
Основна інформація про Голокост

# data[].attributes.attachment_link.description
Дізнайтеся про Голокост - систематичне, спонсороване державою переслідування та вбивство шести мільйонів євреїв нацистським режимом та колабораціоністами.

# data[].attributes.headline
                                  LINK-РЕСУРСИ

# data[].attributes.subject
                                  LINK-РЕСУРСИ

# data[].attributes.attachment_link.title
виховна робота

# data[].attributes.headline
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.subject
На допомогу класному керівнику

# data[].attributes.headline
Ориєнтовні теми

# data[].attributes.subject
Ориєнтовні теми

# data[].attributes.headline
«Моя рідна Україна»,

# data[].attributes.body
«Моя рідна Україна», «З Україною в серці», «Одна, єдина, неділима Україна», «Сторіччя боротьби: уроки для сьогодення», «В єдності – сила народу!», ,,Соборна Україна: – від ідеї до життя”, ,,22 січня – день Соборності України֊”, «Ідея Соборності України: минуле, сучасне, майбутнє», «Соборність України – заслуга українського народу!», «Велика злука – великі сподівання», ”Захід, схід – одна країна! Це – соборна Україна”, «Моя чарівна Україна»

# data[].attributes.headline
22 січня - День Соборності України

# data[].attributes.subject
22 січня - День Соборності України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Це свято офіційно встановлене у 1999 році, враховуючи велике політичне та історичне значення об'єднання УНР і ЗУНР для утворення єдиної (соборної) української держави. У 2011 році День Соборності поєднали з Днем Свободи, що раніше відзначався 22 листопада, під назвою "День Соборності і Свободи України". Однак у 2014 році указом Президента свято було відновлено як День Соборності України.

В українському національному календарі дата 22 січня посідає одне з провідних місць. Так, саме 22 січня 1918 року Універсалом Центральної Ради було проголошено незалежність Української Народної Республіки. Роком пізніше, 22 січня 1919 року, у Києві на Софійській площі проголошено Акт Злуки (об'єднання) українських земель в єдину Україну, стверджувалось об'єднання двох тодішніх держав - УНР та ЗУНР, що постали на уламках Російської і Австро-Угорської імперій, - в єдину соборну Українську державу.

Проголошення Першого Універсалу Української Центральної Ради до народу України після молебню на Софійській площі. Читає Микола Ковалевський, ліворуч - голова Української Центральної Ради Михайло Грушевський. Київ, 25 (12) червня 1917 р. ЦДКФФА України ім. Г. С. Пшеничного, од. обл. 2-31003

У тексті Акта Злуки утверджувалось: "Однині воєдино зливаються століттями одірвані одна від одної частини єдиної України - Західно-Українська Народна Республіка (Галичина, Буковина і Угорська Україна) і Наддніпрянська Велика Україна. Здійснились віковічні мрії, якими жили і за які умирали кращі сини України. Однині є єдина незалежна Українська Народна Республіка".

Читайте також: СКУ запрошує долучитися до флешмобу до Дня Соборності України

Однак об'єднання України відбулось суто символічно: вже через кілька тижнів після проголошення Акта Злуки більшовики захопили Київ, пізніше поляки окупували Східну Галичину, а Чехо-Словаччина - Закарпаття.

Урочистості на Софійській площі з нагоди проголошення Акта Злуки, 22 січня 1919 року / Фото: Укрінформ

Перше святкування Соборності відбулось 22 січня 1939 року у Карпатській Україні (м. Хуст), на той час - автономній республіці Чехо-Словаччини. Цього дня під синьо-жовтими прапорами відбулась тридцятитисячна маніфестація населення, яке з'їхалось до столиці Карпатської України з усіх куточків краю згадати події 20-річної давнини.

Яскравим проявом єдності, прагнення українського народу до свободи, став "живий ланцюг", організований патріотичними силами 21 січня 1990 року з нагоди 71-ї річниці проголошення Акта Злуки. Мільйони тоді ще радянських українців узялись за руки від Києва до Львова, відзначаючи День Соборності.

Живий ланцюг людей на вулицях Києва з нагоди святкування історичного Акту Соборності України 21 січня 1990 р.

Відтоді в Україні "живі ланцюги" створювались неодноразово, символізуючи єдність українського народу, а День Соборності наразі відзначається на державному рівні вже щорічно.

# data[].attributes.attachment_link.title
В Україні відзначають День Соборності

# data[].attributes.attachment_link.description
Це свято офіційно встановлене у 1999 році, враховуючи велике політичне та історичне значення об'єднання УНР і ЗУНР для утворення єдиної (соборної) української держави. У 2011 році День Соборності поєднали з Днем Свободи, що раніше відзначався 22 листопада, під назвою "День Соборності і Свободи України".

# data[].attributes.headline
                                                                                                                                                                   СІЧЕНЬ

# data[].attributes.subject
                                                                                                                                                                   СІЧЕНЬ

# data[].attributes.headline
                                                                                                                                           КВІТЕНЬ

# data[].attributes.subject
                                                                                                                                           КВІТЕНЬ