# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Flerkulturelle samfunn. Viftedans i Oslo sentrum, i forbindelse med en kinesisk kulturfestival. Bildet er hentet fra papirleksikonet Store norske leksikon, utgitt 2005-2007.

Flerkulturelle samfunn av Ukjent/NTB Scanpix ※. Gjengitt med tillatelse

Begrepet ble vanlig i journalistikk og forskning i 1990-årene. Fenomenet det viser til er imidlertid ikke nytt. De fleste større samfunn er sammensatt av flere kulturer, selv om samfunnet gjerne blir portrettert som kulturelt ensartet.

De fleste demokratiske stater har en politisk praksis som befinner seg mellom disse ytterpunktene. Noen forsøker også "å ri to hester samtidig".

Multikulturalisme aksepterer og oppmuntrer ulike gruppeidentiteter, men legger forholdene dårlig til rette for utvikling av et fellesskap som forener på tvers av kulturer. Multikulturalisme kan også gi det enkelte individ svak rettsbeskyttelse mot overgrep fra gruppen.

For eksempel kan det å gi en religiøs gruppe rett til å lage og håndheve sine egne lover, gå på bekostning av den enkeltes rettigheter. Hvis slike lover for eksempel gjør det vanskeligere å skille seg fra sin ektefelle, vil det være en innskrenking av noens rettigheter sammenliknet med det de ville hatt i fravær av denne grupperettigheten.

I enkelte land gjenspeiles det kulturelle og etniske mangfoldet i det politiske systemet, for eksempel ved at et visst antall plasser i nasjonalforsamlingen er reservert for ulike grupper. I Bosnia-Hercegovina er alle plassene i nasjonalforsamlingen fordelt slik.

Det går an å skille mellom tre hovedtyper av majoritets- og minoritetssituasjoner:

1. Urbefolkningers, eller urfolks, politiske kamp har vanligvis fokusert på retten til å forvalte sine forfedres territorium, som ofte er okkupert av andre. Urfolk defineres som opprinnelige folkegrupper som forbindes med en ikke-industriell produksjonsmåte og en ikke-statlig politisk organisasjon. Nord- og søramerikanske indianere, inuiter, samer, san-folk i det sørlige Afrika, maoriene på New Zealand og de australske aboriginene er alle urbefolkninger.

2. Territorielle minoriteter har språklige rettigheter og vern av tradisjoner som sentrale krav. De er store, mangfoldige grupper som av historiske årsaker ikke har sin egen stat. Walisere, bretonere, baskere og berbere er typiske eksempler.

3. Innvandrere og deres etterkommere skaper en tredje type minoritetssituasjon. Deres politiske krav har ofte handlet om likebehandling på arbeidsmarkedet. Krav om religiøse og språklige rettigheter har også ofte forekommet. De har ikke hevd på noe territorium, de har tilhørighet to eller flere steder, og forventes vanligvis å tilpasse seg og integreres i majoritetssamfunnet.

Der vil man søke å bygge det nasjonale fellesskap på noe annet enn felles etnisk-kulturell identitet, for eksempel en fremtidsvisjon eller felles kolonihistorie.

Andre stater er dominert politisk av én gruppe, som kan være i flertall, mens andre dominerer økonomisk. Dette er situasjonen for eksempel i Indonesia, der javaneserne utgjør befolkningsflertallet, mens den kinesiske minoriteten utgjør den økonomiske eliten.

Andre stater er resultatet av et historisk kompromiss mellom ulike grupper, som Jugoslavia (1918-1991).

Atter andre stater er dominert av én stor etnisk gruppe, som krever tilpasning, underordning og kanskje assimilasjon av minoritetene. Dette gjelder for de fleste europeiske stater.

Anerkjennelsen av at et samfunn er flerkulturelt, innebærer et brudd med en sentral antakelse i klassisk nasjonalistisk tenkning. Nasjonalisme er en politisk ideologi som går inn for at kulturelle og politiske grenser skal være sammenfallende. Staten skal bebos av ett folk, altså av én gruppe som er av den oppfatning at de har felles avstamning og felles kultur.

Moderne nasjonalisme har røtter tilbake til 1700-tallets opplysningstid og romantikk. Som massefenomen slo den igjennom på 1800-tallet, som en ideologi om at ethvert "sivilisert" folk skulle styres av sine egne. Den industrielle revolusjon, at flere fikk utdannelse og massemedier, som aviser, bidrog til å skape felles identitetsfølelser som favnet svært vidt. De medvirket også til å styrke og skape tydelige avgrensninger til andre folk.

Nasjonalismen som ideologi spredte seg fra Europa og Nord-Amerika til andre deler av verden, og i løpet av 1900-tallet var de fleste stater basert på en type nasjonalistisk ideologi. I store deler av verden avløste nasjonalstater flernasjonale imperier, som Det osmanske riket og Det britiske imperiet.

Imidlertid er det de færreste stater som faktisk er kulturelt eller etnisk ensartede. Mange stater har vært styrt av etniske majoriteter, som på ulike måter har undertrykt minoritetene. I mange tilfeller har det vært gjort forsøk på å assimilere minoritetene, altså innlemme dem i majoritetsgruppen.

I norsk samepolitikk blir dette omtalt som fornorsking. I land som Frankrike og Tyrkia har det i perioder vært forbudt å bruke minoritetsspråk. Men segregering, altså tvangsmessig atskillelse, har også vært vanlig. I visse tilfeller, som i Sør-Afrika under apartheid (1948-1994), har markant diskriminering av bestemte grupper vært nedfelt i lovverket.

Etter andre verdenskrig, og særlig fra omtrent 1980, har minoriteter over hele verden stilt krav om like rettigheter. I noen få tilfeller, som i de kurdiske områdene, blant tamiler på Sri Lanka, i spansk Baskerland og i indisk Punjab (hvor 65 prosent tilhører minoritetsreligionen sikhismen), har minoritetene, eller enkelte av deres ledere, krevd egne nasjonalstater. Vanligvis krever de en form for internt selvstyre eller spesielle rettigheter fundert i religion, språk eller tradisjoner.

Selv om både assimilasjon og segregering har vært vanlig i hele nasjonalstatens historie, er det vokst frem en internasjonal opinion, og internasjonale avtaler, som skal garantere beskyttelse av minoriteters rettigheter.

Selv om ingen er i tvil om at moderne samfunn er kulturelt sammensatte, er begrepet "flerkulturelle samfunn" omstridt. Det skyldes hovedsakelig at begrepet forutsetter klare grenser mellom kulturene. Mange forskere har påpekt at det er glidende overganger og kulturelle blandingsformer som kjennetegner vår tids samfunn.

For å beskrive slike kulturelle blandingsformer har begreper som "hybridisering" og "kulturell kreolisering" vært foreslått. Svært mange samfunn i verden, ikke minst i Latin-Amerika, er kulturelt sammensatte uten at det alltid er mulig å trekke tydelige grenser mellom grupper.

Samtidig som de faktiske kulturforskjellene i ethvert samfunn tenderer mot å bli mindre over tid, er det ofte en økt bevissthet om forskjellighet, som kan komme til uttrykk politisk. Identitetspolitiske bevegelser krever anerkjennelse og respekt, og hvis de ikke når frem, kan resultatet bli økende polarisering.

Ingenting tyder på at identitetspolitikk og kulturforskjeller vil bli mindre viktige i de fleste av verdens stater. Det flerkulturelle dilemma, som vedrører balansen mellom forskjellighet og likhet, er blitt en sentral del av politikken i de fleste av verdens land, hvor ulike de enn måtte være på andre områder.

Baumann, Gerd: The Multicultural Riddle: Rethinking National, Ethnic, and Religious Identities, 1999

Gellner, Ernest: Nasjonalisme, 1998

Joppke, Christian & Steven Lukes, red.: Multicultural Questions, 1999

Kymlicka, Will: Multicultural Citizenship : A Liberal Theory of Minority Rights, 1995

Modood, Tariq: Multiculturalism : A Civic Idea, 2007

Phillips, Anne: Multiculturalism without Culture, 2007

# data[].attributes.attachment_link.title
flerkulturelle samfunn - Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Flerkulturelle samfunn er samfunn som består av to eller flere grupper som betrakter seg selv, og anerkjennes av andre, som kulturelt forskjellige fra hverandre.Begrepet ble vanlig i journalistikk og forskning i 1990-årene. Fenomenet det viser til er imidlertid ikke nytt.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hva er egentlig toleranse? Begrepet er sentralt i diskusjonene om det flerkulturelle samfunnet, og blir stadig brukt i skolen.

Geir Afdal forsker på begrepet. Han kan fortelle at toleranse har flere ulike betydninger. Det er særlig tre måter å forstå begrepet.

For det første kan toleranse bety å tåle.

- Det vil si å la personer, saker og spørsmål være i fred. Toleranse har her et dobbelt vilkår. For det første kan man bare tolerere det man er uenig i eller det som er moralsk feil. For det andre kan det finnes andre, viktigere grunner, som gjør at man ikke handler slik man mener er rett, sier Afdal.

I den andre forståelsen av begrepet betyr toleranse rett og slett fordomsfrihet.

- Den tolerante person har frigjort seg fra irrasjonale, tradisjonelle bindinger og møter andre så fordomsfritt som mulig.

En tredje betydning av toleranse er åpenhet.

- En åpen person er nysgjerrig på de og det som er annerledes og ser på det ikke som en moralsk feil eller uttrykk for fordommer, men som en mulighet til å lære og utvikle seg, forklarer Afdal, som er professor i religionspedagogikk ved Det teologiske Menighetsfakultet.
Makt til å bestemme
Det er gode grunner til å være på vakt når folk vil definere toleranse. Toleranse er et hedersord, det er bedre å tolerere enn å bli tolerert. Det er mye bedre å være tolerant enn intolerant.

Dermed blir det avgjørende å bestemme hva toleranse er, slik at man selv og ens frender kommer i kategorien de tolerante. Dette gjelder definisjonsmakt, og makt til å bestemme hvem som er normal og tolerant - hvem som er unormal og gjenstand for toleranse, mener forskeren.
Hvordan kan man lære seg toleranse?
- Det finnes selvfølgelig ikke noen oppskrift på dette. Det avhenger blant annet av hva man mener med toleranse. Toleranse er ikke noen frittflyvende verdi som kan tilegne seg som man spiser en ost eller en brødskive.

- Alle er vi mer eller mindre tolerante og heldigvis har vi også grenser for vår toleranse. Å videreutvikle oss som tolerante personer kan skje ved at vi blir utfordret ved våre grenseposter, og at det pedagogiske klimaet er slik at utfordringene oppleves som en urovekkende mulighet, sier Afdal.
Å lære barn toleranse Hva kjennetegner et godt læringsmiljø med tanke på læring av toleranse?
- Heller ikke her finnes noen oppskrift. Toleranse er ikke en destilert, frittflyvende verdi som kan overføres til barn og andre bare man får kontroll på hva toleranse er og hva som er gunstige kommunkasjonsvilkår.

- Toleranse finnes ikke, annet som et perspektiv på menneskelige relasjoner og praksiser. Toleranse innebærer forskjell og en konstruktiv måte å forholde seg til forskjell på. Altså bør læring og (ut)danning dreie seg om å se mulighetene i forskjeller, mener Afdal.
Hva er utfordringen for dagens lærere?
- Det vet lærere bedre enn meg. Fra mitt perspektiv er en utfordring lærere, elever og foreldre står overfor et utdanningsregime som dreier seg om ensretting og ikke forskjell. Alle konkurrerer i samme gren, om å være flinkest til å regne, skrive og lese.

- De forskjellene som betyr noe blir gitt karakter, og det er en vinner og mange tapere. De andre forskjellene er til for å overvinnes slik at de ikke betyr konkurranse-ulemper. En slik skole har dårlige vilkår for å utvikle toleranse slik jeg har skissert det ovenfor. Heldigvis har norsk skole mange dyktige og tolerante lærere som skaper en skolehverdag som betyr noe for elevene, avslutter Afdal.
Referanser:
Geir Alfdal (2010): The maze of tolerance, i Kath Engebretson (red.): International handbook of inter-religious education

Geir Afdal (2010): Toleranse som filosofisk og diskursivt grenseobjekt, i Henriksen og Søvik (red.): Livstolkning i skole, kultur og kirke.

Geir Alfdal (2005): Tolerance and Curriculum: Conceptions of tolerance in the multicultural unitary Norwegian compulsory school. Doktoravhandling, Det teologiske menighetsfakultet, Oslo.

# data[].attributes.attachment_link.description
Hva er egentlig toleranse? Begrepet er sentralt i diskusjonene om det flerkulturelle samfunnet, og blir stadig brukt i skolen. Geir Afdal forsker på begrepet. Han kan fortelle at toleranse har flere ulike betydninger. Det er særlig tre måter å forstå begrepet. For det første kan toleranse bety å tåle.

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
© Art & AllPosters International B.V. Alle

# data[].attributes.attachment_link.title
Toleranse Posters av Diane Stimson hos AllPosters.no

# data[].attributes.attachment_link.description
Toleranse Posters av Diane Stimson - hos AllPosters.no. Velg mellom over 500 000 Posters & Plakater. Rimelig innramming, rask levering og garanti om 100 % kundetilfredshet.

# data[].attributes.body
Flerkulturelt samfunn betyr at et samfunn består av to eller flere grupper som er kulturelt forskjellige fra hverandre. Et eksempel er at det bor mange mennesker fra forskjellige kulturer som lever i samme samfunn.

# data[].attributes.body
Toleranse betyr å tåle, å være fordomsfri eller å vise åpenhet.
-Tåle at andre har meninger
-Møte andre uten fordommer
-Være åpen for å lære av andres meninger
-Tåle at andre har forskjellige religioner, kulturer, hudfarger osv