# data[].attributes.body
Його засновники, Жорж Брак і Пабло Пікассо, захоплювалися роботами Поля Сезанна і були натхненні його спробою створити об'ємну структуру на поверхні полотна. У 1907–1910 роках у Франції кубісти почали усе більше абстрагуватися від дійсності, їхні картини усе менше нагадували реальність. Кубізм оголосив, що мистецтво існує заради самого себе, а не для відтворення дійсності.

# data[].attributes.body
Figure Seated in a Café (Чоловік за столом) (1914)

# data[].attributes.headline
Кубізм залучив таких

# data[].attributes.body
Кубізм залучив таких художників, як Хуан Ґріс, Ф. Леже́ і Р. Делане. Серед майстрів, що звертались до стилістики кубізму в інших країнах — голландець Лео Гестел, росіянка Любов Попова та інші. В творах останніх набував менш радикальних і руйнівних якостей

# data[].attributes.headline
Кубізм мав бути мист

# data[].attributes.body
Кубізм мав бути мистецтвом, котре, за словами Пабло Пікассо, відтворює світ не таким, яким його бачить митець, а таким, яким він його мислить. Шляхом розкладання всіх предметів і форм на прості геометричні фігури та їх перекомбінування відповідно до задуму митця кубісти сподівалися прийти до створення інтелектуального й аналітичного живопису, здатного розкривати структуру речей і їхню внутрішню сутність, виражати «константи буття», підніматися до рівня вимог сучасності, входити в неї і сприяти її перебудові.

# data[].attributes.headline
Пабло Пікассо

# data[].attributes.subject
Пабло Пікассо

# data[].attributes.body
Автопортрет (1907)

# data[].attributes.body
П'єро. (1911)

# data[].attributes.headline
Кубізму притаманні п

# data[].attributes.body
Кубізму притаманні підкреслено геометризовані форми, прагнення подрібнити об'єкти на стереометричні складові.