# data[].attributes.headline
СКОРОХОД  МАША 

# data[].attributes.subject
СКОРОХОД  МАША 

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО та ІВАНА БОГУНА.

Богдан Хмельницький: Гетьман , хоробрий воїн ,  талановитий воєначальник і полководець,завжди готовий прийти на допомогу ,тому хто потрапив у біду , отримав багато перемог, які увійшли в історію. З дитинства мріяв йти до поставленої мети , визначився в своїй позиції та прагнув звільнитися від поневолення зі сторони Польщі. Як полководець Богдан Хмельницький був блискучим стратегом і тактиком . Він створив понад 300-тисячне військо , яке було першорядною збройною силою в тогочасній Європі та основою , на якій будувалась нова українська держава. Саме про нього займають осообливе місце думи. Щоб вистояти в боротьбі з Річчю Посполитою і Османською імперією, підписав з Москвою Переяславські відносини у 1654 році . Які і гарантували Україні , в першу чергу , та військову допомогу зі сторони Росії. Підняв землі на війну проти Речі Посполитої 1648-1657 роках. Його метою було : звільнити український народ від польської неволі та об'єднати  українські землі у незалежну державу Він не тільки визволив з оточення військовий загін Богуна, а й знищив польське військо. , об"єднання української землі в незалежну державу. Укладаючи договір ,  він не передбачив стратегічної поразки від так би мовити ОБІЙМІВ Москви , яка й почала вважати українські землі СВОЇМИ, пустивши туди своє військо і свої порядки , призначаючи своїх гетьманів. В результаті його смерті почалася 30ти річна РУЇНА ,  після чого 10 гетьманів намагалися позбутися влади Москви.

ІВАН БОГУН  :відважний козак та легендарна особистість, яка прикрашає своєю могутньою постаттю сторінки історії України. Через століття він всиляє в нас беззаперечну любов до Батьківщини та надихає на подвиги.

Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот,  козацький полководець, полковник — кальницький (вінницький) і паволоцький ,  талановитий військовий і державний діяч, часу Хмельниччини, один з провідників визвольної війни українського народу проти Речі Посполитої. На портретах полковник Іван Богун постає перед нами широкоплечим, міцним, сильним та сміливим лідером. Він упевненим кроком пройшов свій шлях від простого козака до легендарного воєначальника, наказного гетьмана та видатного державного діяча.

Після смерті Богдана Хмельницького підтримав курс І. Виговського та Ю. Хмельницького на незалежність від Московського царства. Ще до початку визвольної війни Іван Богун став одним із однодумців та соратників Богдана Хмельницького

Життя Івана Богуна було наповнене битвами, як і будь-якого реєстрового козака. Першою непідтвердженою згадкою про нього є козацько-селянське повстання 1637-38р.р. прот

Не підтримав прагнення зазначених гетьманів зблизитися з Річчю Посполитою та Османською імперією.Учасник визвольних повстань . Брав участь у Азовському сидінні, керував тоді одним із козацьких загонів, прикривши Борівський перевіз через річку Сіверський Донець. Згідно «Реєстру Війська Запорізького » значився між козаків .. У боях під Вінницею він вперше проявив свої здібності воєводи, заманивши в ході бою польську кінноту на Південний Буг, важлива подія полковника стала Берестецька битва, де він проявив себе як розсудливий полководець в найтрагічніший момент бою.Палко кохав свою Україну й боляче реагував на кроки українських гетьманів. В політичному мав місце постійного опозиціонера. Який рішуче став проти укладення Б. Хмельницьким Білоцерківського договору , засуджуючи при цьому політику Польщі і зменшення козацького реєстру.

# data[].attributes.headline
(Соловйова Олександра) Порівняльна характеристика Івана Богуна і Яреми Вишневецького

# data[].attributes.subject
(Соловйова Олександра) Порівняльна характеристика Івана Богуна і Яреми Вишневецького

# data[].attributes.attachment_link.title
Порівняльна характеристика Івана Богуна і Яреми Вишневецького

# data[].attributes.headline
(Тимченко Олександр) Порівняльна характеристика Адама Кисіля та Івана Богуна 

# data[].attributes.subject
(Тимченко Олександр) Порівняльна характеристика Адама Кисіля та Івана Богуна 

# data[].attributes.body
Іван Богун - український військовий і державний діяч, козацький полководець часів Хмельниччини,  Деякі джерела стверджують, що він був учасником визвольних повстань 1637—1638 років, проте сучасні дослідження спростовують цю тезу. Протягом 40-х років XVII століття Богун вів звичайне для реєстрового козака життя — робив грабіжницькі наїзди на прикордонні землі московського царату, брав участь у військових походах проти кримських татар та переймав їхні торгові обози до Московії. Вірогідно перебував на королівській службі в Кодаку .Деякі джерела стверджують, що він був учасником визвольних повстань 1637—1638 років, проте сучасні дослідження спростовують цю тезу. Протягом 40-х років XVII століття Богун вів звичайне для реєстрового козака життя — робив грабіжницькі наїзди на прикордонні землі московського царату, брав участь у військових походах проти кримських татар та переймав їхні торгові обози до Московії. Вірогідно перебував на королівській службі в Кодаку також Богун був тим героєм, якого неспокійний дух живе і досі і пекучим вогнем вривається в душу молоді. Він був найяскравішим представником типу тогочасних українців, що зі сміхом зустрічали небезпеку, не розв'язували вузли, а розрубували їх, не жебрали, а здобували, що вважали потрібним здобути.
Адам кисіль- урядник, політичний і державний діяч Речі Посполитої. Воєвода брацлавський, київський. Один з чотирьох православних сенаторів Речі Посполитої напередодні повстання Богдана Хмельницького. Деякі джерела стверджують, що він був учасником визвольних повстань 1637—1638 років, проте сучасні дослідження спростовують цю тезу. Протягом 40-х років XVII століття Богун вів звичайне для реєстрового козака життя — робив грабіжницькі наїзди на прикордонні землі московського царату, брав участь у військових походах проти кримських татар та переймав їхні торгові обози до Московії. Вірогідно перебував на королівській службі в Кодаку.Він був греко-руської віри, хвалив римсько-католицьку віру і спротивлявся унії. Похоронну службу по ньому правили в православних та католицьких храмах". Адам Кисіль прагнув повернути лад, що існував на українських землях перед Хмельниччиною, коли шляхта була панівною.

# data[].attributes.headline
(Ходзіцький Олександр) Порівняльна характеристика Івана Богуна і Богдана Хмельницького. Іван Богун – український козацький полководець .Іван Богун в історії козацтва постає перед нами як безстрашний, розумний та сильний полководець який не один раз допомагав Богдану Хмельницькому у його важливих битвах. Про його життя до 1649 року відомо дуже мало й вчені можуть лише ставити теорії що до його дитинства. У 1648 році Іван Богун стає одним із соратників Хмельницького, бере активну участь у Визвольній війні українського народу. 1650 року за гарні здібності та військовий талант він стає стає кальницьким полковником. Іван Богун брав участь у багатьох визначних битвах свого часу, такі як битва під Вінницею (1651), під Берестечком (1651), під Охматовим (1655) і Жванецька облога де показав себе як сильний і розсудливий воєначальник й часто вдавався до хитрощів. Іван Богун виступав проти миру з Річчю Посполитою та Московським царством. Після смерті Богдана Хмельницького він деякий час підтримував Івана Виговського, але виступив проти підписання Гадяцького договору і разом з Іваном Сірком підняв народне повстання.Богдан Хмельницький – напевно найвідоміший і найвидатніший гетьман козаччини.Хмельницький постає перед нами як мудра, врівноважена й сильна людина, а най головніше – відданим своїй країні воїном і міцним духом гетьманом. На відміну Івану Богуну про життєпис Богдана Хмельницького відомо трохи більше, але все ще дуже мало. Місцем народження видатного гетьмана вважають Суботів де нині знаходиться Черкаська область.Богдан Хмельницький, як і Богун брав участь і відігравав не останню роль у багатьох визначних битвах. У 1620-1621 роках Богдан Хмельницький бере участь у польсько-турецькій війні, під час якої гине його батько, а він сам потрапляє в полон, але після двох років полону Хмельницькому вдається втекти. Також його постать згадується у козацькому повстанні козаків. Піднявши бунт козаків, його обрали гетьманом. З 1648 років Хмельницький з чотирьохтисячним військом виступив проти поляків. Це був початок нового козацького повстання, яке незабаром перетворилося на Національно-визвольну війну. Богдан Хмельницький на відміну від Богуна не був проти мирного договору з Московією і з годом уклав його. Богдан Хмельницький був справді відданий своїй країні та війську, адже перебував на чолі гетьманщини до самої смерті й помер 27 липня 1657 року.

# data[].attributes.subject
(Ходзіцький Олександр) Порівняльна характеристика Івана Богуна і Богдана Хмельницького. Іван Богун – український козацький полководець .Іван Богун в історії козацтва постає перед нами як безстрашний, розумний та сильний полководець який не один раз допомагав Богдану Хмельницькому у його важливих битвах. Про його життя до 1649 року відомо дуже мало й вчені можуть лише ставити теорії що до його дитинства. У 1648 році Іван Богун стає одним із соратників Хмельницького, бере активну участь у Визвольній війні українського народу. 1650 року за гарні здібності та військовий талант він стає стає кальницьким полковником. Іван Богун брав участь у багатьох визначних битвах свого часу, такі як битва під Вінницею (1651), під Берестечком (1651), під Охматовим (1655) і Жванецька облога де показав себе як сильний і розсудливий воєначальник й часто вдавався до хитрощів. Іван Богун виступав проти миру з Річчю Посполитою та Московським царством. Після смерті Богдана Хмельницького він деякий час підтримував Івана Виговського, але виступив проти підписання Гадяцького договору і разом з Іваном Сірком підняв народне повстання.Богдан Хмельницький – напевно найвідоміший і найвидатніший гетьман козаччини.Хмельницький постає перед нами як мудра, врівноважена й сильна людина, а най головніше – відданим своїй країні воїном і міцним духом гетьманом. На відміну Івану Богуну про життєпис Богдана Хмельницького відомо трохи більше, але все ще дуже мало. Місцем народження видатного гетьмана вважають Суботів де нині знаходиться Черкаська область.Богдан Хмельницький, як і Богун брав участь і відігравав не останню роль у багатьох визначних битвах. У 1620-1621 роках Богдан Хмельницький бере участь у польсько-турецькій війні, під час якої гине його батько, а він сам потрапляє в полон, але після двох років полону Хмельницькому вдається втекти. Також його постать згадується у козацькому повстанні козаків. Піднявши бунт козаків, його обрали гетьманом. З 1648 років Хмельницький з чотирьохтисячним військом виступив проти поляків. Це був початок нового козацького повстання, яке незабаром перетворилося на Національно-визвольну війну. Богдан Хмельницький на відміну від Богуна не був проти мирного договору з Московією і з годом уклав його. Богдан Хмельницький був справді відданий своїй країні та війську, адже перебував на чолі гетьманщини до самої смерті й помер 27 липня 1657 року.

# data[].attributes.attachment_caption
Жаль. Більшісьть анімацій убрались.

# data[].attributes.headline
Заболотний Максим

# data[].attributes.subject
Заболотний Максим

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/presentation/d/16QbBwhUGaeYqbu-_CU4f9ctBXYNufmYJ/edit?usp=sharing&ouid=100116603498631991207&rtpof=true&sd=true

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницький і Івана Богуна (Круль Аліна і Савєльєв Даниїл) 

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницький і Івана Богуна (Круль Аліна і Савєльєв Даниїл) 

# data[].attributes.body
8 невідомих широкому загалу, фактів з життя і діяльності Богдана Хмельницького.

1. За деявими відомостями, його батька, Михайла Хмельницького, було позбавлено шляхетства внаслідок баніції.
2.Богдан Хмельницький втратив батька і потрапив у полон, внаслідок битви під Цецорою.
3. Перебуваючи у турецькому полоні — знаходився біля командувача османського флоту, у якості перекладача.
4.Отримав золоту шаблю за порятунок польського принца, майбутнього короля Владислава IV під час війни з Московією.
5. Пережив значну кількість замахів, починаючи з того часу як він служив на польського короля, так і під час Національно-визвольної війни.
6. Приймав участь у 30ти річній війні (1618—1648) на боці французської армії. За деякими даними — приймав участь у захопленні Дюнкерку.
7. Був тричі одружений на Сомко Ганні, ГеленіЧаплинскій і Золотаренко Ганні.
8. Існує дві версії, що сталось з тілом Богдана Хмельницького після його смерті За польською версією, руський воєвода Стефан Чарнецький 1664 року напав на Суботів, викопав домовину з тілом гетьмана, спалив і попіл вистрілив з гармати. Український варіант це припущення повністю відкидає, мовляв, тіло Богдана було перепоховано його старим другом Лавріном Капустою. Щоб не допустити нової наруги над його тілом, нове місце поховання знало дуже обмежене коло осіб, які в ході війн загинули. Вчені припускають, що ймовірним місцем перепоховання праху Хмельницького може бути «Семидубова гора» у с. Івківці, що неподалік Суботова. Доказів підтвердження обох версій поки що немає.
-------------
Багатостраждальний український народ зазнав чимало знущань та наруги від татаро-турецьких загарбників, але не менше й від польсько-панської агресії. Частина України вже входила до польського королівства, але поляки не залишали надії заволодіти всією Україною, підкорити собі її волелюбний народ. Знемагала скривавлена, спустошена українська земля, але мужні її захисники — українські козаки — вели героїчну боротьбу проти іноземних загарбників. Цю звитяжну боротьбу українського козацтва прославив народ у своєму героїчному народному епосі.

Багато дум присвячено визвольній війні українського народу 1648—1654 років та її героям. Особливе місце серед них займають думи про Богдана Хмельницького та його соратників — Івана Богуна, Максима Кривоноса. Одна з таких дум — "Іван Богун". Головний герой цієї думи — Іван Богун. Це справжній народний герой. Йому притаманні такі риси характеру, як хоробрість, гострота розуму, винахідливість, молодецьке завзяття, відважність. Має він і неабиякий військовий талант. Отже, це справжній лицар, патріот Батьківщини, який нещадно бореться проти її запеклих ворогів — польських панів. Але, на жаль, військо його потрапляє в оточення. І тут на допомогу Богуну приходить Богдан Хмельницький. Він не тільки визволив з оточення військовий загін Богуна, а й знищив польське військо.

— Слава Богу і хвала гетьману,

Що не дав нас у неволю, ляхам

На поталу, —

каже Іван Богун.

Таким чином, у думі "Іван Богун" Богдан Хмельницький зображений як талановитий полководець, мудрий державний діяч, справжній лицар, який завжди готовий прийти на допомогу товаришу, що потрапив у біду.

Герої цієї думи вчать нас завжди пам'ятати, хто ми, чиї діти, любити й шанувати славну історію нашого народу, бути чесними, сміливими, відважними, беззавітно любити свою Вітчизну, як любили її наші славні козаки-лицарі Богдан Хмельницький, Іван Богун, оспівані у багатьох народних думах та піснях. Людська пам'ять назавжди збереже їх імена.

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика Івана Богуна та Богдана Хмельницького (Соломенко Вероніка та Черниш Денис)

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика Івана Богуна та Богдана Хмельницького (Соломенко Вероніка та Черниш Денис)

# data[].attributes.body
Іван Богун

Безстрашний,войовничий,завзятий,Іван Богун постає перед нами широкоплечим, міцним, сильним та сміливим лідером. Він упевненим кроком пройшов свій шлях від простого козака до легендарного воєначальника, наказного гетьмана та видатного державного діяча.

Життя Івана Богуна було наповнене битвами, як і будь-якого реєстрового козака. Першою непідтвердженою згадкою про нього є козацько-селянське повстання 1637-38р.р. проти польської шляхти. Але історики досі не припинили сварки на цю тему. Тому офіційно Іван Богун з’являється в історії як оборонитель та очільник полку, що стояв на варті Боревської переправи на Азові. Саме там з 1641 року Богун разом із п’ятитисячною армією протягом року стримував наступи турецької навали.

Ще до початку визвольної війни Іван Богун став одним із однодумців та соратників Богдана Хмельницького. Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот, який душею і тілом переживав за долю України та боровся за неї. Тому він без вагань відмовився від титулів та багатств, що пропонували йому поляки, та підтримав визвольну війну 1648 – 1657 р.р., яку під проводом Б.Хмельницького розпочав український народ проти Польщі.

Богдан Хмельницький

Талановитий полководець,отримав ряд великих перемог. Хороший дипломат,провідник Національно-визвольних змагань,творець Української козацькї держави та її піший гетьман.
При народжені його було названо Зіновієм,а Богданом він став коли придбав славу.
Богдан мав хорошу освіту. Володів :латинською,польського,турецькою,французькою мовами . Здобув освіту у єзуїтів.Хмельницький був православним.
Був перекладачем знаходячись біля командувача османського флоту.
За порятунок польського принца отримав золоту шаблю.

# data[].attributes.headline
Ілюхіна Ірина

# data[].attributes.subject
Ілюхіна Ірина

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика Івана Богуна і Богдана Хмельницького.
Іван Богун це український військовий і державний діяч. А от Богдан Хмельницький- політик, полководець і дипломат, провідник Національно-визвольних змагань 1648—1657 років, творець Української козацької держави та її перший гетьман.
В політичному спектрі Української козацької держави Іван Богун займав місце постійного опозиціонера. Зокрема, він досить рішуче виступив проти укладення Богданом Хмельницьким Білоцерківського договору (28 жовтня 1651), засуджуючи при цьому політику поступок Польщі і зменшення козацького реєстру.
Богдан Хмельницький підняв українські землі на визвольну війну проти Речі Посполитої у 1648-1657 роках. Заявив, що його мета - звільнення всього українського народу від польської неволі та об'єднання українських земель у незалежну державу.

# data[].attributes.attachment_caption
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Івана Богуна

# data[].attributes.headline
Карпушина Катерина

# data[].attributes.subject
Карпушина Катерина

# data[].attributes.body
 Богдан  Хмельницький

Риси характеру відрізняють Хмельницького: безстрашність, непохитність і завзятість, уміння обирати сторону. Він завжди йшов до своєї мети і його біографія зазнала масу безглуздих подій, що вплинули на його долю та діяльність. Богдан Хмельницький, як політик вважається видатною людиною: він зумів домогтися багато не тільки ділом, але й словом, а іноді і хитрістю, що говорить про його неабиякий розум.

Його метою було створити незалежну Козацьку державу. Б. Хмельницький першим із козацьких провідників піднявся на визвольний чин, хотів діяти не самотужки, а прагнув залучити до цієї боротьби чи не всіх сусідів України. Така позиція Б. Хмельницького, з одного боку, творила підстави для державного становлення, але з іншого – породжувала певні проблеми.

Перший похід гетьман здійснив в союзі з кримським Ханом в 1650 році. Він намагався заручитися підтримкою молдавського господаря Василя Лупула, який був змушений видати свою доньку Розанду за Тимоша Хмельницького і відмовитися від підтримки Польщі. Молдавія та Україна уклали союз. Це призвело до того, що проти молдавського господаря виступили Валахія, Трансільванія та, власне, Польща. Хмельницький, намагаючись врятувати свої досягнення у зовнішній політиці, змушений був відправити військо на чолі з Тимошем на допомогу Лупулу. Три наступних походи у 1652 і 1653 роках були невдалими. Битви були програні. Битва закінчилася повним розгромом козаків.

 Іван Богун

Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот, який душею і тілом переживав за долю України та боровся за неї. Тому він без вагань відмовився від титулів та багатств, що пропонували йому поляки, та підтримав визвольну війну

Іван Богун любив Україну понад усе, тому у політичних суперечках відстоював її незалежність до останнього подиху. Богун завжди готовий стати на захист українського народу.

У квітні 1651 року, за допомогою корпусу Лисовця, Богун штурмував фортецю, проявивши військову майстерність та відвагу.   На початку літа 1651 року Іван Богун взяв участь у Берестецькій битві. Військо Богдана Хмельницького, заручившись підтримкою татар під проводом хана Гірея, вирушило на кордон між Галичиною і Волинню, де і зустріло польське військо, яке очолював сам король Ян Казимир.

# data[].attributes.attachment_link.title
Новый точечный рисунок

# data[].attributes.headline
Флорінцева Катерина

# data[].attributes.subject
Флорінцева Катерина

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Івана Богуна

Іван Богун

Безстрашний,войовничий,завзятий,Іван Богун постає перед нами широкоплечим, міцним, сильним та сміливим лідером. Він упевненим кроком пройшов свій шлях від простого козака до легендарного воєначальника, наказного гетьмана та видатного державного діяча.

Життя Івана Богуна було наповнене битвами, як і будь-якого реєстрового козака. Першою непідтвердженою згадкою про нього є козацько-селянське повстання 1637-38р.р. проти польської шляхти. Але історики досі не припинили сварки на цю тему. Тому офіційно Іван Богун з’являється в історії як оборонитель та очільник полку, що стояв на варті Боревської переправи на Азові. Саме там з 1641 року Богун разом із п’ятитисячною армією протягом року стримував наступи турецької навали.

Ще до початку визвольної війни Іван Богун став одним із однодумців та соратників Богдана Хмельницького. Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот, який душею і тілом переживав за долю України та боровся за неї. Тому він без вагань відмовився від титулів та багатств, що пропонували йому поляки, та підтримав визвольну війну 1648 – 1657 р.р., яку під проводом Б.Хмельницького розпочав український народ проти Польщі.

Богдан Хмельницький
Талановитий полководець,отримав ряд великих перемог. Хороший дипломат,провідник Національно-визвольних змагань,творець Української козацькї держави та її піший гетьман.
При народжені його було названо Зіновієм,а Богданом він став коли придбав славу.
Богдан мав хорошу освіту. Володів :латинською,польського,турецькою,французькою мовами . Здобув освіту у єзуїтів.Хмельницький був православним.
Був перекладачем знаходячись біля командувача османського флоту.
За порятунок польського принца отримав золоту шаблю.

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Яреми Вишневецького. бродич софія 

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Яреми Вишневецького. бродич софія 

# data[].attributes.headline
Кондратенко Поліна, Тосик Марина. "Бонус"

# data[].attributes.subject
Кондратенко Поліна, Тосик Марина. "Бонус"

# data[].attributes.body
Впевнені вам буде цікаво!

# data[].attributes.attachment_link.title
КНЯЗІ ВЕЛИКИХ КНЯЗІВСТВ

# data[].attributes.attachment_caption
Королі та їх держави. 

# data[].attributes.headline
(Кондратенко Поліна, Тосик Марина)"Порівняльна характеристика Дьордя || Ракоці  та Карла Х Густава." + Бонус. 

# data[].attributes.subject
(Кондратенко Поліна, Тосик Марина)"Порівняльна характеристика Дьордя || Ракоці  та Карла Х Густава." + Бонус. 

# data[].attributes.body
Дьордь || Ракоці
Під час захоплення центральної та східної Польщі виявився нездібним полководцем та політиком. Серед трансільванських князів саме Дьордя ІІ Ракоці (1621-1660) за його постійні битви з турками та невдалий похід на Польщу можна назвати найбільшим воїном. Його вже з дитинства готували бути правителем. Політика князя будувалася на бажанні здобути польську корону (цього добивався ще його батько) і, звичайно, на прагненні послабити турецькі пута. Дєрдь ІІ Ракоці уважно відстежував міжнародні політичні події, щоби використати їх для реалізації власних намірів. Під час походу шведів на Річ Посполиту він укладає з ними союз, аби реалізувати свій план сходження на польський престол. А в 1651 році у Трансільванії веде переговори з козацьким гетьманом Богданом Хмельницьким, який підтримав наміри князя стосовно Польщі, але союз між ними був укладений значно пізніше – 7 вересня 1656 року. Після цього князь Ракоці підписав угоду і з королем Швеції Карлом Х. Так виникла потужна антипольська коаліція. 17 січня Дєрдь ІІ Ракоці скликав у Вишкові Державні збори, де шляхта ухвалила чотири закони, які переважно стосувалися умов оподаткування. Своїми намісниками Ракоці призначив Ференца Редеі (Rhédey Ferenc), Акоша Борчоі (Barcsay Ákos) та Іштвана Шереді (Serédy István). Перший з них став згодом наступним князем Трансільванії, родинні зв’язки пов’язували його довший час із Мараморошем. Після невдалого походу Ракоці Трансільванії загрожував грабіжницький турецько-татарський напад. Державні збори в жовтні 1657 року обрали князем Ференца Редеі, але Дєрдь ІІ Ракоці, за підтримки сейкеїв і гайдуків, уже на початку 1658 р. повернув собі владу. Він розпочав переговори з Габсбургами, але імператор Леопольд запевнив турків, що в разі їхнього нападу втручатися не буде. Завдяки цьому татари безкарно спустошили всю Трансільванію. Князем було обрано Акоша Борчоі, якому ціною великої контрибуції і втрати фортець таки вдалося врятувати країну. Однак через короткий час, залучивши жителів північно-східних територій Альфельда і сейкеїв, Ракоці вирушив проти Борчоі. Про князя, якого вже неодноразово знімали з трону, а потім знову обирали, говорили, що він був відмінний солдат, завжди бився в перших лавах. 23 травня 1660 року в битві з турками поруч села Сасфенеш (зараз Флорешть у Румунії) Дєрдь зазнав поранень і незабаром помер. Після його смерті Сина Дєрдя II Ракоці – Ференца – було обрано князем ще 1652 року, але після смерті батька йому з матір’ю довелося покинути Трансільванію. Пов’язаних із Дєрдєм II Ракоці письмових джерел у Закарпатському державному обласному архіві залишилося мало. Маємо всього п’ять його указів. Більше документів залишилося від його дружини Софії Баторі. В архіві зберігається близько 30 власноручно написаних У них даються розпорядження стосовно приватних, майнових і торговельних питань, які обговорюються з керівництвом сусідніх комітатів, міськими старостами, мукачівським єпископством. Дєрдь ІІ Ракоці хоч і багато часу проводив у Мукачеві, але справи Мукачівської домінії вела його дружина. Далі детальніше поговоримо про документи, підписані самим князем.
6 квітня 1650 р. в Дюлофегерварі (Gyulafehérvár) Дєрдь ІІ Ракоці видав указ про присвоєння дворянського титулу мешканцю Сигіта (Máramarossziget) Мігаю Товту. Цей документ зберігся до нашого часу в копії. У схожих справах трансільванські князі розпоряджалися неодноразово. В архіві роду барона Перені знаходимо лист Ракоці від 9 грудня 1650 р., у якому той ухвалює рішення в судовій справі: дає розпорядження про виконання рішення суду, ухваленого проти дворянина Іштвана Ленчека на користь Іштвана Кьовроші. Це оригінальний документ, скріплений восковою печаткою. У листі від 1653 р. з Фельдвара (Földvár) пише, щоб розгляд судового позову проти Анни Гереш відклали. Крім цього, в архівному зібранні п’яти королівських міст Марамороша збереглися два листи від 13 грудня 1655 р. про рішення князя стосовно визначення меж між Тячевом та селами Сепинца (Szaplonca) і Римец (Remete). На документах добре видно оригінальні воскові печатки, збереглися і копії, прикріплені до листів.
Відносини з Україною
1654 р. відновив дружні стосунки з Україною, і 1656 р. був створений військовий союз Семигороду, України і Швеції проти Польщі (див. Шведський потоп). 1657 р. Ракоці, за допомогою українських і шведських військ, вдалося захопити значну частину Польщі, включно з Краковом і Варшавою.
Карл Х Густав
Він отримав добру освіту, володів німецькою, французькою та латинською мовами. Деякий час навчався у Упсальському університеті.
Під час Тридцятирічної війни у 1642 році Карл Густав прибув до шведської армії в Німеччину, якою командував Леннарт Торстенссон, відразу ж непогано проявив себе у битві при Брейтенфельді. Через рік був проведений в поручики. До кінця 1643 року він вже полковник Курляндського кавалерійського полку. У 1645 році брав участь у битві під Янковим.
17 лютого 1648 року за наполяганням королеви Христини призначено головнокомандувачем шведською армією у Німеччині. У 1649 році з ініціативи шведського дворянства та королеви був оголошений спадкоємцем престолу і спадковим принцом Шведської імперії. 6 червня 1654 року королева Христина зреклася престолу, і в той же день Карл Густав був коронований як новий король.
Частина аристократії Речі Посполитої, яка перебуває в опозиції до короля Яна II Казимира, запропоновала корону Карлу X Густаву, ще сам він прагнув встановити панування на Балтиці. Ці заяви стали стимулом для початку війни з Річчю Посполитою у 1655 році (Потоп).

Влітку 1655 року шведські війська зайняли Познань і Варшаву, а на початку жовтня — Краків. Частина польської і литовської шляхти в результаті угод під Уйсьцем і Кедайняї, вважали його польським королем. Сила армії Карла X стривожило деяких сусідів, це привело до створення сильної антишведської коаліції (Данія-Норвегія, Московське царство, Польська опозиція, Імператор, Нідерланди, Бранденбург), яка виграла війну.

У 1656 році, після підписання Віленського миру з Річчю Посполитою, московський цар оголосив війну Карлу Х Густаву, що призвела до тривалого протиборства Шведської імперії та Московського царства. Війна закінчилась Кардиським мирним договором 1661 року. московському царству не вдалося повернути землі в Прибалтиці, втрачені за Столбовським мирним договором 1618 року. Території, завойовані в роки війни, були повернуті Швеції. Війна послабила позиції Москви у протистоянні з Річчю Посполитою.
Відносини з Україною

30 жовтня 1654 року прийняв перше українське посольство на чолі з Д. Греком, який за дорученням Богдана Хмельницького представив план створення антипольської коаліції (Україна, Шведська імперія, Семигород, Бранденбург, Молдовське князівство і Волощина). У 1656-1657 роках вів активні переговори з Богданом Хмельницьким про утворення українсько-шведського воєнного союзу, проте передчасна смерть гетьмана не дозволила реалізувати ці плани.

Підтримував союзницькі відносини з гетьманом Іваном Виговським. За Карла Х Густава в жовтні 1657 року було укладено у Корсуні українсько-шведський договір 1657 року.
Підібємо підсумки
Хоч Дьордь || Ракоці мав прізвисько князь-войовник але це не допомогло йому відзначитися в історії як великому полководцю, хоча із його династії він був найвойовничішим. Карл Х Ракоці увійшов в історію як великий полководець, мав багато переможних походів. Політика Дьордя || Ракоці будувалася на бажанні здобути польську корону і звичайно, на прагненні послабити турецькі пута. Він уважно слідкував за подіями що відбувалися в світі. З цього можна зробити такий висновок, що Дьордь || був більше дипломатом ніж вправним воїном. Цього ж не скажеш про Карла Х. До початку свого правління був командиром німецької армії. Нажаль багато інформації про них не збереглося, але можна зробити висновки: Дьордь || Ракоці та Карл Х Густав були посвоєму гарними правителями своїх держав. У кожного із них були свої підходи до правління державами. Одне ми знаємо напевне: Вони підтримували та визнавали сувернітетну Україну за правління Богдана Хмельницького та декілька років по його смерті.

# data[].attributes.attachment_link.title
Фото Історія

# data[].attributes.headline
Рєзнік Альбіна                                              Порівняльна характеристика Б.Хмельницького та Я.Вишневецького (за джерелами інтернету)

# data[].attributes.subject
Рєзнік Альбіна                                              Порівняльна характеристика Б.Хмельницького та Я.Вишневецького (за джерелами інтернету)

# data[].attributes.body
Певно, в історії України, як і в історії Польщі, немає настільки парадоксальної фігури, як князь Ярема Вишневецький. Був він нащадком козацького ватажка Дмитра Байди-Вишневецького, засновника Запорозької Січі. Взагалі, вивчаючи діяльність Вишневецького, не можна стверджувати, що він був меншим патріотом Русі, ніж Хмельницький. Це просто різні ¬точки зору на майбутнє своєї землі. І різне розуміння того, що означає бути руським патріотом. Звичайно, згідно з пізнішою українською національною ідентичністю, Вишневецький — зрадник. Але йому і руській католицькій шляхті треба було робити вибір — чи підтримувати звичайний, старий уклад життя, чи піти разом із козаками — невідомо куди й навіщо…

Ярема походив з родини, де були сильні православні традиції. Його мати, Раїна Могиляка, виступала фундатором православних святинь, жертвувала кошти на видання релігійної літератури. Ярема виходив з того, що для отримання політичного впливу, необхідного для реалізації його планів щодо розбудови Руського князівства, слід було прийняти католицтво. Взагалі він був далекий від будь-якого релігійного фанатизму і жодне із відгалужень не розглядав як сакральну істину-в-собі. Особисте військо Яреми Вишневецького було в 4-5 разів більшим, ніж у самого короля Речі Посполитої. Вишневецький дбав про економіку краю. Адже нація – це перш-за все економічні зв”язки. Князь впроваджував пільги для новоприбулих поселян, активно заохочував ремесла. Як це не видається парадоксальним, але своєю адміністративно-господарською діяльністю князь створив базу для формування новочасної української нації.

Богдан Хмельницький – особистість, яка зіграла ключову роль в історії України. Критикований сьогодні окремими недалекоглядними істориками через свою зовнішню політику, він залишається найбільш значущим героєм національно-визвольного руху всіх часів, чиє ім’я не роз’єднує українське суспільство. Постать гетьмана Богдана Зиновія Хмельницького можна назвати неоднозначною і, в якомусь сенсі, одіозною. На початку своєї «кар'єри», будучи ще козацьким Писарем, він просто намагався вирішити свої фінансові проблеми і, зрозумівши, що досягає успіху, в жадобі до влади примудрився зіштовхнути лобами представників однієї нації. Завидний від природи оратор, Хмельницький заручився підтримкою польського короля і підбурював запорізьких козаків проти українських магнатів, ставши сліпим знаряддям помсти польської знаті, породивши люту ненависть до місцевої магнатерії, зокрема, до найбільш впливового з них - до князя Яреми Вишневецького. Саме це протистояння і проливає світло на істинний образ і мотиви героя Хмельницького, багаторазово увічненого в пам'ятках і монументах, а також служить наочним доказом хоробрості й військової доблесті його опонента. Багато в чому на поведінку Хмельницького - а він обрав своєю першою мішенню саме князя Ярему Вишневецького - проливає світло той факт, що український князь був дуже багатий. вигнавши Вишневецького з володінь, Хмельницький разом отримував землі князя, що тягнулися від сучасної Черкащини до Сумщини, включаючи частину Полтавської та Чернігівської областей, і підтримку подальших дій від польського короля зі слабкою місцевою знаттю, який мріяв про абсолютну владу. Довівши свою боєздатність і затвердивши свій авторитет, він би створив єдиним махом свою особисту козацьку державу.

Б. Хмельницький створив одну з найсильніших армій у тодішній Європі. Чисельність регулярного боєздатного війська Б. Хмельницького була в межах 40 – 60 тисяч осіб.

# data[].attributes.headline
Чебан Аміна 

# data[].attributes.subject
Чебан Аміна 

# data[].attributes.body
-Іва́н Богу́н (пом. 17 лютого 1664) — український військовий і державний діяч, козацький полководець часів Хмельниччини, полковник подільський, згодом — кальницький і паволоцький. -Богдан Хмельницький Гетьман Війська Запорозького, талановитий воєначальник і полководець, який отримав ряд великих перемог, що увійшли в історію. Підняв українські землі на визвольну війну проти Речі Посполитої у 1648-1657 роках. ... Помер Хмельницький 6 серпня 1657 в Чигирині.                         Порівняльна характеристика Івана Богуна та Богдана Хмельницького.
Ще до початку визвольної війни Іван Богун став одним із однодумців та соратників Богдана Хмельницького. Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот, який душею і тілом переживав за долю України та боровся за неї.

Головний герой цієї думи — Іван Богун. Це справжній народний герой. Йому притаманні такі риси характеру, як хоробрість, гострота розуму, винахідливість, молодецьке завзяття, відважність. Має він і неабиякий військовий талант.Риси характеру відрізняють Хмельницького: безстрашність, непохитність і завзятість, уміння обирати сторону. Він завжди йшов до своєї мети і його біографія зазнала масу подій, що вплинули на його долю та діяльність.
За наказом гетьмана, з початком визвольної війни полковник Іван Богун очолював Вінницький полк, який стояв на захисті західних кордонів. Їм довелося одним із перших зіштовхнутись з ворогом та стримувати його. Незважаючи на чисельну перевагу поляків, полк Богуна відважно та навіть нахабно стримував натиск супротивника. В один із перших днів наступу полковник разом із своїм малочисельним загоном пішов в атаку на шляхту. Полякам це здалось безглуздою та легкою перемогою. Тому, коли козаки почали відступати до річки Буг, польські війська пішли на переріз, вийшовши на кригу. І на цьому їх вдача скінчилась, оскільки ще до початку битви козаки прорубали лід та замаскували пастку снігом. Значна частина польського війська каменем пішла під воду.
Не дивлячись на те, що Хмельницький вважається національним героєм України, він був звичайною людиною. Його портрет має як хороші сторони, так і негативні.

За свідченням істориків полководець мав звичайну зовнішність: середній зріст і міцну статуру. Більшою мірою він запам’ятався своїми вольовими рисами характеру та вмінням керувати. Однак за тривалим етапом активної діяльності наступав період затяжної депресії. Богдан Хмельницький прихильно ставився до освічених людей. Зазначалося, що після бесіди з ними він знов сповнювався натхненням і був готовий кинутися в бій.

Історичний портрет Богдана Хмельницького, як тирана і жорстокої людини сформували в більшості польські історики. Так, армії його вирізали польське і єврейське населення. Але це говорить більше про потурання, ніж про навмисні прояви безжалісного ставлення до людей іншої віри та національності. Не зафіксовано жодного наказу, коли славний син України віддав наказ про тотальне винищення населеного пункту. І тому не можна ставити його на одну чашу терезів з воєначальниками противника: Чарнецьким, Потоцьким, Вишневецьким, чиї руки по лікоть в крові, а їх накази досі викликають у гуманних європейців обурення.

# data[].attributes.headline
Благоренко Еліза.

# data[].attributes.subject
Благоренко Еліза.

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького і Івана Богуна.

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Яреми Вишневецького (Луценко Яна)

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Яреми Вишневецького (Луценко Яна)

# data[].attributes.body
•Богдан Хмельницький•

Богдан Хмельницький- Гетьман Війська Запорозького, талановитий воєначальник і полководець, який отримав ряд великих перемог, що увійшли в історію. Підняв українські землі на визвольну війну проти Речі Посполитої у 1648-1657 роках. Заявив, що його мета - звільнення всього українського народу від польської неволі та об'єднання українських земель у незалежну державу.

Риси характеру відрізняють Хмельницького: безстрашність, непохитність і завзятість, уміння обирати сторону. Він завжди йшов до своєї мети і його біографія зазнала масу подій, що вплинули на його долю та діяльність. Богдан Хмельницький, як політик вважається видатною людиною: він зумів домогтися багато не тільки ділом, але й словом, а іноді і хитрістю, що говорить про його неабиякий розум.

• Ім’я полководця має свою таємничу історію. При народженні гетьман був названий Зіновієм. Богданом ж він став, коли придбав славу. Його віднесли до роду Богданів, який правив в Молдавії в 15 столітті. Не менш загадково і місце його народження. Чи то це Жовква, то чи Суботів або ж Чигирин. Невідомо.
• Богдан був дуже освічений. Він володів латинською, польською, турецькою та французькою мовою. Освіту він здобув у єзуїтів — чоловічого чернечого ордену Римо-католицької церкви, заснованого в 1534 році. При цьому Хмельницький залишився вірним православ’ю.
• Перебуваючи у турецькому полоні — знаходився біля командувача османського флоту, у якості перекладача.
• Отримав золоту шаблю за порятунок польського принца, майбутнього короля Владислава IV під час війни з Московією.
• Існує дві версії, що сталось з тілом Богдана Хмельницького після його смерті. За польською версією, руський воєвода Стефан Чарнецький 1664 року напав на Суботів, викопав домовину з тілом гетьмана, спалив і попіл вистрілив з гармати. Український варіант це припущення повністю відкидає, мовляв, тіло Богдана було перепоховано його старим другом Лавріном Капустою. Щоб не допустити нової наруги над його тілом, нове місце поховання знало дуже обмежене коло осіб, які в ході війн загинули. Вчені припускають, що ймовірним місцем перепоховання праху Хмельницького може бути «Семидубова гора» у с. Івківці, що неподалік Суботова. Доказів підтвердження обох версій поки що немає.
•Ярема Вишневецький•
Ярема Вишневецький- державний та військовий діяч Речі Посполитої з руського князівського роду Вишневецьких, магнат. Проводив активне освоєння земель Лівобережної України. Виховувався у православній родині, однак пізніше прийняв римо-католицизм. Противник повстання Хмельницького й представник «воєнної партії» в ході його придушення.
Був він нащадком козацького ватажка Дмитра Байди-Вишневецького, засновника Запорозької Січі. Незадовго перед повстанням Богдана Хмельницького в самого Яреми склалися добрі стосунки з українськими козаками. Принаймні вони разом ходили походами на татар у 40-х рр. ХVІІ ст. Й водночас це — «гроза козаків». Взагалі, вивчаючи діяльність Вишневецького, не можна стверджувати, що він був меншим патріотом Русі, ніж Хмельницький. Звичайно, згідно з пізнішою українською національною ідентичністю, Вишневецький — зрадник. Але йому і руській католицькій шляхті треба було робити вибір — чи підтримувати звичайний, старий уклад життя, чи піти разом із козаками — невідомо куди й навіщо…

• Коли Ярема прийняв спадок від батька, то на приналежній йому території Задніпров’я проживало близько 4500 осіб. А вже через 15 років там мешкало біля 230 тис. Князь буквально відродив з попелу зруйновані ще монголо-татарами поселення, перетворивши їх на квітучі міста, де інтенсивно розвивалася торгівля (Лубни, Хорол, Прилуки, Ромни, Пирятин та ін.), став одним з найбагатших і найвпливовіших магнатів Речі Посполитої.
• Особисте військо Яреми Вишневецького було в 4-5 разів більшим, ніж у самого короля Речі Посполитої.

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика Богуна та Хмельницького Жежель Діани.Богдан ХмельницькийВступивши до реєстрового козацтва, Хмельницький під час одного з боїв під Москвою врятував королевича Владислава, і потім той завжди прихильно до нього ставився. Повернувшись на батьківщину, брав участь у польсько-османській війні 1620—1621 років, під час якої в битві під Цецорою батько й син Хмельницькі потрапили в османський полон. Іншої думки — старший Хмельницький загинув в цій битві — дотримувався, зокрема, Мирон Кордуба.[14] Ще за одною версією, батько загинув в османському полоні, в який потрапив і Богдан. Два роки важкого рабства (за однією версією — на османській галері, за іншою — в адмірала) для Хмельницького не пройшли даремно: вивчивши досконало османську і татарську мови, він зважується на втечу (за іншими даними, був викуплений родичами). Перебуваючи у Стамбулі, Богдан фактично виконував обов'язки перекладача при одному з командувачів османського флоту, удосконаливши своє знання османської мови.У 1622 р. Хмельницький утік з полону (версії про викуп, матір'ю[9] чи знайомими, вважаються малоймовірними в останніх біографіях Богдана Хмельницького)[15][16]. Інформація про прийняття ним ісламу — легенда.[13] Батько залишився в Османській імперії, незабаром помер[17]. Повернувшись до Суботова, Богдан був зарахований у реєстрове козацтво.Цікавий фактПророчі слова Хмельницького «Все створене людськими руками ними ж може бути знищено» були промовлені у відповідь на запитання Станіслава Конєцпольського щодо оцінки могутності новозбудованого Бродівського замку. Згодом Веспасіян Коховський у своїй хроніці «Історія Польщі від смерті Владислава IV» зважив за доцільне епізод з маловідомою фортецею у Бродах віднести як слова щодо потужної Кодацької фортеці, яка дійсно впала в 1648 р. під час штурму під проводом Хмельницького.

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика Богуна та Хмельницького Жежель Діани.Богдан ХмельницькийВступивши до реєстрового козацтва, Хмельницький під час одного з боїв під Москвою врятував королевича Владислава, і потім той завжди прихильно до нього ставився. Повернувшись на батьківщину, брав участь у польсько-османській війні 1620—1621 років, під час якої в битві під Цецорою батько й син Хмельницькі потрапили в османський полон. Іншої думки — старший Хмельницький загинув в цій битві — дотримувався, зокрема, Мирон Кордуба.[14] Ще за одною версією, батько загинув в османському полоні, в який потрапив і Богдан. Два роки важкого рабства (за однією версією — на османській галері, за іншою — в адмірала) для Хмельницького не пройшли даремно: вивчивши досконало османську і татарську мови, він зважується на втечу (за іншими даними, був викуплений родичами). Перебуваючи у Стамбулі, Богдан фактично виконував обов'язки перекладача при одному з командувачів османського флоту, удосконаливши своє знання османської мови.У 1622 р. Хмельницький утік з полону (версії про викуп, матір'ю[9] чи знайомими, вважаються малоймовірними в останніх біографіях Богдана Хмельницького)[15][16]. Інформація про прийняття ним ісламу — легенда.[13] Батько залишився в Османській імперії, незабаром помер[17]. Повернувшись до Суботова, Богдан був зарахований у реєстрове козацтво.Цікавий фактПророчі слова Хмельницького «Все створене людськими руками ними ж може бути знищено» були промовлені у відповідь на запитання Станіслава Конєцпольського щодо оцінки могутності новозбудованого Бродівського замку. Згодом Веспасіян Коховський у своїй хроніці «Історія Польщі від смерті Владислава IV» зважив за доцільне епізод з маловідомою фортецею у Бродах віднести як слова щодо потужної Кодацької фортеці, яка дійсно впала в 1648 р. під час штурму під проводом Хмельницького.

# data[].attributes.body
Іван Богун
За даними польського дослідника Евгена Лятача, був сином Федора (звідси інше прізвище — Федоренко або Федоровський) — дрібного шляхтича, державця містечка Бубнова. Рід Івана Богуна, як припускається у наукових дослідженнях, козацько-шляхетського походження, але це припущення мало обґрунтоване. Проте у книзі «Малороссійский гербовник» описано герб роду Богунів. Також вказано, що полковник мав сина Григорія та онука Леонтія. Вони були військовими товаришами.
Деякі джерела стверджують, що він був учасником визвольних повстань 1637—1638 років, проте сучасні дослідження спростовують цю тезу. Протягом 40-х років XVII століття Богун вів звичайне для реєстрового козака життя — робив грабіжницькі наїзди на прикордонні землі московського царату, брав участь у військових походах проти кримських татар та переймав їхні торгові обози до Московії. Вірогідно перебував на королівській службі в Кодаку.

# data[].attributes.headline
Порівняльна характеристика І.Богуна та А. Кісиля (Акімова Анна)

# data[].attributes.subject
Порівняльна характеристика І.Богуна та А. Кісиля (Акімова Анна)

# data[].attributes.body
ІВАН БОГУН
За даними польського дослідника Евгена Лятача, був сином Федора (звідси інше прізвище — Федоренко або Федоровський) — дрібного шляхтича, державця містечка Бубнова. Рід Івана Богуна, як припускається у наукових дослідженнях, козацько-шляхетського походження, але це припущення мало обґрунтоване. Проте у книзі «Малороссійский гербовник» описано герб роду Богунів. Також вказано, що полковник мав сина Григорія та онука Леонтія. Вони були військовими товаришами.
Деякі джерела стверджують, що він був учасником визвольних повстань 1637—1638 років, проте сучасні дослідження спростовують цю тезу. Протягом 40-х років XVII століття Богун вів звичайне для реєстрового козака життя — робив грабіжницькі наїзди на прикордонні землі московського царату, брав участь у військових походах проти кримських татар та переймав їхні торгові обози до Московії. Вірогідно перебував на королівській службі в Кодаку.
1662 року кальницький полковник Богун був ув'язнений поляками і відправлений до Мальборка. Але на початку 1663 року його звільнив Ян II Казимир в обмін на участь у поході на Лівобережну Україну. Проте згодом Богуна звинуватили у зносинах з московитами і урядом Івана Брюховецького та розстріляли, ймовірно у Комані, 17 лютого 1664 року, за іншою версією — зі звичайної помсти за завдані ним поразки. Похований під Новгород-Сіверським.
АДАМ КІСИЛЬ
Походив зі старовинного волинського боярсько-шляхетсько-магнатського роду Киселів. Син володимирського підсудка Григорія Гнівошовича Киселя та його дружини Терези з Іваницьких. Навчався в академії в Замості, де одним із його вихователів-наставників був Касіян Сакович.
У 1629 році був представником короля Сигізмунда III Вази на церковному соборі в Києві, який був скликаний із метою примирити прихильників православної та греко-католицької (унійної) церков України. Відомий як захисник православного обряду, хоча підтримував контакти з кліром греко-католицької церкви.
Під час козацьких повстань 1637–1638 років Кисіль виконував функції урядового комісара, вів переговори з повсталими. Зокрема, після його запевнень щодо помилування королем добровільно здались у полон ватажки повстання Павлюка.
Заповів передати Київському братському монастирю зі школою деякі власні маєтки, розташовані поруч: Позняки (за Дніпром), по іншій стороні — містечко Новосілки з прилеглими селами (Богушівка, Звонки, Зобківщина). Цей дарунок підтвердив у 1670 році король Міхал Вишневецький. Митрополит Петро Могила заповів, щоб А. Кисіль був одним з його «душеприкажчиків», а борг митрополиту (55000 зл.) відписав Києво-Могилянському колегіуму.
Помер у 1653 році. Адама Киселя і його брата Миколу було поховано в Низкиничах у Свято-Успенській церкві.

# data[].attributes.headline
Лужеренко Каріна

# data[].attributes.subject
Лужеренко Каріна

# data[].attributes.body
Порівняльна таблиця.. Іван Богун і Богдан Хмельницький..

Іван Богун
Іван Богун-український військовий і державний діяч, козацький полковник часів Хмельниччини, полковник подільський, згодом- кальницький і паволоцький. Іван Богун народився- 1618 року. помер- 1664 року. За даними польського дослідника Евгена Лятача Іван Богун був сином Федора- дрібного шляхтича, державця містечка Бубнова.
В політичному спектрі Української козацької держави Іван Богун займав місце постійного опозиціонера. Зокрема, він досить рішуче виступив проти укладення Богданом Хмельницьким Білоцерківського договору (28 жовтня 1651), засуджуючи при цьому політику поступок Польщі і зменшення козацького реєстру.
Іменем Івана Богуна назвали Київський військовий ліцей.
У 2007 році НБУ випустив пам'ятку монету на честь Івана Богуна.
Богдан Хмельницький
Іван Крип'яневич припускав, що він вихідець із с. Хмельника, розташованого у Перемиській землі. Є версія про польське походження Михайла, яку не підтримують українські історики.
Богдан Хмельницький народився- 1595. Помер- 1657 року. Богдан Хмельницький- політик, полководець і дипломат, провідник Національно-визвольних змагань 1648-1657 років, творець Української козацької держави та її перший гетьман.
Підняв українські землі на визвольну війну проти Речі Посполитої у 1648-1657 роках. Заявив, що його мета - звільнення всього українського народу від польської неволі та об'єднання українських земель у незалежну державу.
У 1943 році місто Переслав перейменували на Переяслав-Хмельницький, а в1954 місто Проскурів на Хмельницький.
У 2019 році Переславу повернули початкову назву.

# data[].attributes.headline
Лікаренко Назар

# data[].attributes.subject
Лікаренко Назар

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика Івана Богуна та Петра Сагайдачного.
~~~~політична позиція~~~~
* Петро Сагайдачний - "Політик великий і справний", так називали його сучасники, не йшов на відкриту політичну конфронтацію з Річчю Посполитою, а використовував дипломатію для утвердження і проведення своєї лінії. ... Вперше за Сагайдачного козацтво формує свою політичну програму, в якій виходить за вузько станові інтереси.
*Незважаючи на те, що Іван Богун засуджував зменшення козацького реєстра та поступки Польщі, і полон Богдана Хмельницького, він(Іван Богун) виступив доволі відважно проти укладнення Білоцерківського договору, який укладав батько психологічних воєн Богдан Хмельницький.
~~~~військово-політична діяльність~~~~
*у Хотинській війні 1620-1621р. козацьке військо під проводом Петра Сагайдачного відіграло вирішальну роль у розгромі турок і в 1620 р. надіслав  у Москву прохання прийняти козаків на військову службу.
* У 1651–1653 рр. Іван Богун виявив неабиякий військовий талант у боях під Вінницею, Монастирищем і Жванцем, брав участь у поході в Молдову. А також взяв участь в Національно-визвольної війнияка відбулась 1650–1653 рр.

# data[].attributes.attachment_link.title
загружено (1)

# data[].attributes.headline
Холодович Поліна 

# data[].attributes.subject
Холодович Поліна 

# data[].attributes.body
× Богдан Хмельницький :
Риси характеру відрізняють Хмельницького: безстрашність, непохитність і завзятість, уміння обирати сторону. Він завжди йшов до своєї мети і його біографія зазнала масу безглуздих подій, що вплинули на його долю та діяльність.
Гетьман Війська Запорозького, талановитий воєначальник і полководець, який отримав ряд великих перемог, що увійшли в історію. Підняв українські землі на визвольну війну проти Речі Посполитої у 1648-1657 роках. Заявив, що його мета - звільнення всього українського народу від польської неволі та об'єднання українських земель у незалежну державу.
Укладаючи договір, гетьман не передбачив стратегічної поразки від "обіймів" Москви, яка, почала вважати українські землі "своїми", насаджуючи своїх воєвод і свої порядки, призначаючи своїх гетьманів. В підсумку після смерті Богдана Хмельницького на українських землях почалася 30-річна "Руїна" (1657-1687).  10 гетьманів після його смерті безуспішно намагалися позбутися влади Москви.
Помер Хмельницький 6 серпня 1657 в Чигирині. Похований у Суботові, в Іллінській церкві, збудованій його коштом.
× ‌Іван Богун :
Ще до початку визвольної війни Іван Богун став одним із однодумців та соратників Богдана Хмельницького. Сучасники описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка має неабияку хоробрість та талант полководця. Це був справжній патріот, який душею і тілом переживав за долю України та боровся за неї.
З 80 діячів Хмельниччини Іван Богун найпрекрасніший — поєднаний розум, військові здібності, не заплямував себе жорстокістю, відзначився високою моральністю і вірністю високим ідеалам.
Полковник Подільський, Кальницький і Паволоцький, наказний гетьман Війська Запорозького, талановитий військовий і державний діяч, часу Хмельниччини, один з провідників визвольної війни українського народу проти Речі Посполитої.Після смерті Богдана Хмельницького Богун підтримав курс Івана Виговського та Юрія Хмельницького на незалежність від Московського царства. Так само популярний полковник не підтримував прагнення зазначених гетьманів зблизитися з Річчю Посполитою та Османською імперією.1664 року Іван Богун був страчений за вироком польського військово-польового суду.

# data[].attributes.headline
Окрайченко Марія

# data[].attributes.subject
Окрайченко Марія

# data[].attributes.body
Порівняльна характеристика Богдана Хмельницького та Івана Богуна:
~політична позиція~
– Богдан Хмельницький чітко визначився в своїй політичній позиції. Вона полягає у прагненні звільнитися від національного поневолення з боку Польщі.
– В політичному спектрі Української козацької держави Іван Богун займав місце постійного опозиціонера. Він досить рішуче виступив проти укладання Богдана Хмельницького Білоцерківського договору засуджуючи при цьому політику поступок Польщі і зменшення козацького реєстру.
~військово-політична діяльність~
– Богдан Хмельницький гетьман Війська Запорозького, очільник Українського гетьмана (1648-1657). Організатор повстання проти панування шляхти в Україні, яке переросло у Національну-визвольну війну українського народу проти Речі Посполитої.
– Іван Богун брав участь у походах на турецьку фортецю Азів та очолював козацькі загони, які успішно охороняли від кримських татар переправи через Сіверський Донець. У 1648-1657рр. Іван Богун брав участь у Визвольній війні українського народу під проводом Богдана Хмельницького.

# data[].attributes.headline
Ярема Вишневецький

# data[].attributes.subject
Ярема Вишневецький

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Яре́ма-Миха́йло Вишневе́цький ( Єремі́я-Миха́йло Корибут-Вишневе́цький, пол. Jeremi Michał Wiśniowiecki; 17 серпня 1612, Лубни - 20 серпня 1651, Паволоч) - державний та військовий діяч Речі Посполитої з литовсько-руського роду Вишневецьких, князь та магнат. Воєвода руський ( 1646). Батько короля Міхала I Корибута Вишневецького. Проводив активне освоєння земель Лівобережної України. Виховувався у православній родині, однак пізніше прийняв римо-католицизм. Противник повстання Хмельницького, та представник "воєнної партії" в ході його придушення.

Народився 17 серпня 1612 року в м. Лубнах. Походив з русько-литовського князівського роду, син київського каштеляна Михайла Вишневецького і молдованки, доньки господаря Молдови Раїни Вишневецької-Могилянки. Став сиротою в 7 років, виховував його стрийко (дядько по батькові) князь Костянтин Вишневецький.

Навчався в колегіумі єзуїтів у Львові, де до нього навчався і Богдан Хмельницький. Потім вивчав військову справу в Нідерландах, Італії, Іспанії.

Володів величезними маєтностями в Україні. Зокрема, на Лівобережжі йому належало 56 міст і містечок з центром у м. Лубнах (т. зв. "Вишневеччина", нині переважно територія Полтавської області, частково Київської ( Яготинський район), Черкаської і Чернігівської областей, в яких жило понад 288000 осіб, що сплачували щороку 1 млн. 200 тис. злотих чиншу). Утримував 12-20 тис. першокласного надвірного війська, на Правобережжі, зокрема володів Білим Каменем.

За 16 років існування "України-Вишневеччини" чисельність населення краю збільшилася з 4,5 тис. до 230 тис. осіб. Запроваджував пільги для новоприбулих поселян, активно заохочував ремесла. Відбивши в магната Адама Казановського спадкове місто Ромни, відібране в його батька, Єремія за 4 роки перетворив його в найбільший на Задніпров'ї торговельно-економічний центр. У місті почали розвиватися ковальство, ткацтво, вовництво, з'явився двір для приїжджих купців, роменські ювеліри стали відомими далеко за межами Вишневеччини. Жива торгівля велася як з "далеким зарубіжжям" ( хліб, поташ і селітра йшли з тих країв у Західну Європу), так і з Московією. Причому торгова експансія з Вишневеччини була такою сильною, що її купці вели свої справи в самій Москві, всупереч існуючій в ті часи забороні "литовським людям" торгувати в столиці Московщини. Заохочуючи цехову систему, Єремія звільняв ремісників "від повинностей менших і частих", за виключенням ремонту греблі в разі її прориву і оборони міста від неприятеля. Частина цехової продукції йшла "на замок", за яку намісник князя мав платити цеховикам за твердими розцінками.

Поташ, законтрактований в маєтках Яреми Вишневецького, Павло Юрій Боїм сплавляв до Ґданська.

За даними подимного реєстру 1640 року у Київському воєводстві володів чи посідав міста і містечка: Брагинь, Лубни, Сенча, Лукомль, Хорол, Хомутець, Снятинка, Жовнин, Горошин, Буромль, Пирятин, Варва, Білошапки, Лохвиця, Монастирище, Курінька, Ічня, Срібне, Городня, Глинськ, Янушпіль, Галиця, Піщана, Золотоноша, Домонтів, Чорнухи, Прилуки, Жеревка, Держикраївка, Мошни та приналежні до них села, хутори; всього - 7603 "дими".

1631 року перейшов з православ'я в католицизм. Водночас князь активно виступав на захист і православної віри. Віротерпимості у володіннях князя-католика можна було лише позаздрити. Крім Михайлівського костьолу і бернардинського кляштору в Лубнах та трьох капличок у великих містах, більш ніщо не свідчило про "католицьку експансію". Натомість Ієремія неодноразово обдаровував православні монастирі привілеями і земельними наданнями. Ба більше: саме за його повелінням у досить крупному містечку Срібному (на території Чернігівської області) постало православне братство з церквою, школою, шпиталем і місцем для зборів. Вільно могли відправляти у Вишневеччині свої обряди і прихильники "аріанської єресі", переслідувані в усій Речі Посполитій. Лише завдяки покровительству Єремії ігумен Мгарського монастиря Калістрат зміг протистояти спробам католицьких патерів перетворити православні обителі на римо-католицькі (кляштори).

Племінник Петра Могили, що перейшов із православ'я до католицизму, Ярема Вишневецький, заснував церковне Срібнянське братство зі школою, шпиталем і місцем для зборів. Подія відбулася до 1640 року в день закінчення будівництва церкви так званим "уписом" в книгу живота (на престольне Євангеліє) в Хресто-Воздвиженській церкві: "повелінням його князівської милості Яреми Вишневецького". Споруда церкви в ім'я чесного Хреста Господня здійснилися за ініціативою місцевого священика отця Георгія Созанського.

"Вина" князя Єремії - втручання у протистояння між двома православними митрополитами: Ісаєю Копинським - духівником своєї матері, і Петром Могилою - двоюрідним дядьком "задніпровського державці". Ісая прагнув уберегти Руську церкву Речі Посполитої від західних впливів, підпорядкувати її Московському патріархату. Навпаки, Петро Могила мав намір створити самостійний Київський патріархат, посилав здібних учнів у Західну Європу, аби в підсумку підвищити освітній рівень православних, котрий помітно поступався, у порівнянні з католиками. Єремія виступив на боці свого дядька - допоміг йому відібрати від Ісаї Густинський і Мгарський монастирі.Сталося це в 1635 році. А через 2 роки спалахнуло повстання Павлюка-Острянина. Аналіз тогочасних документів, насамперед відписок московських прикордонних воєвод зі слів задніпровських ченців, свідчить, що повстання було інспіроване духовенством кола Ісайї Копинського, які лякали козаків, без того стурбованих питанням утисків їхніх вольностей урядом Речі Посполитої, нібито насильницьким покатоличенням України.

Його коштом збудували костел кармелітів босих у м. Вишнівці (зруйнували під час Хмельниччини).

Брав участь у Смоленській війні 1632-1634 років, відбитті наїзду Абази-паші у 1633 році. Бився з татарами в 1640- 1646 роках ( Охматівська битва). Що ж до стосунків з козацтвом - там теж не все так просто. Ієремія змушений був захищати свої володіння від повстанців Павла Павлюка і Якова Острянина, що видається цілком природним. В його військах були козацькі хоругви, мав фінансові справи з удовою страченого козацького ватажка Івана Сулими. 1644 року на чолі зі своїм надвірним військом брав участь у перемозі над татарською ордою під проводом Тугай-бея під Охматовим. 1648 року укріпив Бровари як пункт противизвольного повстання, оскільки володів тими землями.

На початку повстання Богдана Хмельницького в 1648 році під тиском повсталих відступив зі своїх володінь на Лівобережжі. 1648 року в костелі Святого Хреста (францисканців) у Львові відбулись збори шляхти, яка вирішила просити Ярему Вишневецького взяти на себе оборону міста, для чого зібрала кошти; він їх взяв, але покинув місто. Під час діяльності в серпні-вересні 1648 року козацької комісії на чолі з Адамом Кисілем без її попередження про напад його відділ атакував Острог, через що були страчені 5 заручників (реєстровців-козаків з корогви Миколи Кисіля).

На Правобережній Україні чинив екзекуції, намагаючись придушити повстання. У боях 1648 року під Махнівкою, П'яткою і Старокостянтиновом надвірні загони Яреми Вишневецького та інших магнатів вели успішні бої з козацько-селянськими загонами на чолі з Максимом Кривоносом. Після розгрому урядового війська в Пилявецькій битві 1648 року Вишневецький відступив до Львова.

1649 року очолив оборону Збаража від козацько-татарського війська. 1651 року - один з керівників урядової армії (він командував лівим крилом кавалерії) в битві під Берестечком проти козацько-татарського війська.

Помер 20 серпня 1651 року під Поволоччю (за однією з версій від дизентерії[джерело? ]). Вважається, що муміфіковані останки Вишневецького знаходяться в крипті монастиря Святого Хреста ( Święty Krzyż) в Польщі. Однак польський дослідник, фаховий криміналіст Ян Відацький, котрий проводив дослідження тих останків, піддав сумніву їхню належність Яремі Вишневецькому.

27 лютого 1639 року одружився з Гризельдою Замойською, донькою великого коронного канцлера Томаша Замойського та Катерини Острозької. 1640 року в Замості у них народився єдиний син Міхал Томаш Корибут-Вишневецький (1640-1673), майбутній польський король у 1669-1673 роках.

У його рідному місті Лубни є Вулиця Князів Вишневецьких, названа не лише на честь Єремії, а й на честь усієї його славетної родини.

У відомому творі Генрика Сенкевича "Вогнем і мечем" ( 1884) зображений національним героєм Польщі (водночас 1646 року погрожував фізичною розправою членам сейму, обіцяв розігнати сейм, гостро дебатував з королем).

Відомий український письменник Іван Нечуй-Левицький написав історичний роман "Князь Єремія Вишневецький", який був виданий уже після смерті його автора, в 1932 році.

Українському журналісту Юрію Рудницькому належить книга "Ієремія Вишневецький. Спроба реабілітації", де постать князя оцінюється позитивно.

1. Polaczkówna H. Boym Paweł Jerzy (1581-1641) // Polski Słownik Biograficzny. - Kraków, 1936. - T. II/1, zeszyt 1. - S. 381. (пол.)

2. Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький (видання друге...) - С. 15-16.

3. Щербак В. Вишневецький Ярема // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - Київ : Наукова думка, 2003. - Т. 1 : А - В. - 688 с. : іл. - С. 519.

4. Ярема Вишневецький застерігає у заповіті 1651 р. про непорушність православного храму Вишневецького замку, "gdzie depositoria ciał rodziców moich zostawają", наказуючи утримувати його "w pożądku wszelakim, poprawach structury swojej i innych pobożnych respektach". Заповіт опублікував Владислав Томкевич: Misięcznik Heraldyczny. - Lwów, 1930. - R. 3. - S. 67-77. Підтвердження кн. Яремою фундацій своїх батьків задніпровським православним монастирям. (див.: Tomkiewicz W. Jeremi Wiśniowiecki (1612-1651). - Warszawa, 1933. - S. 109.) Яковенко Н. Релігійні конверсії: спроба погляду зсередини Архівовано 30 вересень 2007 у Wayback Machine. / Паралельний світ. Дослідження з історії уявлень та ідей в Україні XVI-XVII ст. - К., 2002.

5. Зимницька С. Проблема зміни віри представниками роду князів Вишневецьких у вітчизняній та зарубіжній історіографії другої половини ХІХ - першої половини ХХ ст. // Цифровий архів Острозької академії. - 2013. - Наукові записки. Історичні науки. - Вип. 20. - С. 160.

6. Крип'якевич І. П. Історичні проходи по Львові. - Львів : Каменяр, 1991. - С. 67. - ISBN 5-7745-0316-X.

7. Świtalski Z. Kisiel Mikołaj h. własnego (ok. 1605-1653) // Polski Słownik Biograficzny. - Kraków, 1966-1667. - T. XII. - S. 492. reprint (пол.)

Гайдай Л. Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. - Луцьк : Вежа, 2000.

Довідник з історії України / за ред. І. З. Підкови, Р. М. Шуста. - К. : Генеза, 2001. - ISBN 966-504-439-7.

Дяченко Т. М. Лубенщина і князі Вишневецькі.

Качковський Л. Втрачені можливості. Руське князівство у складі Речі Посполитої (з продовженням)

Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький. Видання друге, виправлене і доповнене. - Львів : Світ, 1990. - 408 с. - ISBN 5-11-000889-2.

Малий словник історії України / відпов. ред. В. А. Смолій. - К. : Либідь, 1997. - 464 с. - ISBN 5-325-00781-5.

Радянська енциклопедія історії України. - К., 1969. - Т. 1.

Рудницький Ю. Ієремія Вишневецький: спроба реабілітації. - Львів, 2007. - ISBN 966-8522-83-4.

Рудницький Ю. Міфи Яреми Вишневецького. Князь - такий же "наш", як і Хмельницький.

Вишневецький Єремія-Михайло. Енциклопедія українського козацтва // Запорізький державний університет.

З історії польських крилатих гусарів. - К. : Дух і літера, 2012. - ISBN 978-966-378-260-7.

Щербак В. О. Вишневецький Ярема (Ієремія) // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2003. - Т. 1 : А - В. - С. 519. - 688 с. : іл. - ISBN 966-00-0734-5.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ярема Вишневецький - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Яре́ма-Миха́йло Вишневе́цький ( Єремі́я-Миха́йло Корибут-Вишневе́цький, пол. Jeremi Michał Wiśniowiecki; 17 серпня 1612, Лубни - 20 серпня 1651, Паволоч) - державний та військовий діяч Речі Посполитої з литовсько-руського роду Вишневецьких, князь та магнат. Воєвода руський ( 1646). Батько короля Міхала I Корибута Вишневецького. Проводив активне освоєння земель Лівобережної України.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Богун — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Іва́н Богу́н (1618, Брацлав, Річ посполита — 17 лютого 1664, Новгород-Сіверський, Лівобережжя) — видатний український військовий і державний діяч, козацький полководець часів Хмельниччини, соратник Богдана Хмельницького, полковник подільський, згодом — кальницький і паволоцький.

# data[].attributes.headline
Богдан Хмельницький

# data[].attributes.subject
Богдан Хмельницький

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Богдан Хмельницький

Exercitus Zaporovieñ. Præfectus, Belli Servilis Auctor Rebelliumq. Cosaccorum et Plebis Ukrayneñ Dux

Гетьман України

Правління

1648- 1657

Обрання

30 січня 1648

Біографічні дані

Імена

Зиновій

Народження

1595
Суботів, нині Чигиринський район, Черкаська область, Україна

Смерть

6 серпня 1657
Чигирин, нині Черкаська область, Україна інсульт

Поховання

Іллінська церква (Суботів)

Діти

Тиміш, Юрій, Григорій, Остап, Катерина, Степанида, Олена, Марія

Династія

Хмельницькі

Мати

Агафія

Медіафайли у Вікісховищі

Перемога у Батозькій битві 1-2 червня (22-23 травня) 1652 року дала можливість вибороти Українській державі фактичну незалежність. Гетьманство Богдана Хмельницького зумовило перелом у суспільно-політичному житті Європи, на терені якої з'явилась, хоч і ненадовго, суверенна Україна з усіма атрибутами політичної та економічної влади. Були визначені кордони Української держави у межах давніх українських земель.

Враховуючи вразливість геополітичного становища Української держави, намагався зіграти на суперечностях між Річчю Посполитою, Московією і Османською імперією (обіцяючи прийняти протекцію відповідно царя і султана). Представник роду Хмельницьких.

Походження і освіта

Про життя Богдана Хмельницького до 1647 року відомо дуже мало. Як зазначав Михайло Грушевський:

"Особиста біографія Хмельницького настільки ж убога на реалії і безсумнівні факти, наскільки багата на легенди"

Місцем народження вважається Суботів (нині Черкаська область, Україна, тоді Київське воєводство, Річ Посполита), як рік народження вказують або 1595 або 1596 рік. При хрещенні отримав імена Богдан-Зиновій; другим ім'ям ніколи не користувався.

Батько - чигиринський підстароста Михайло Хмельницький - перебував на службі у коронного гетьмана Станіслава Жолкевського, потім у його зятя Івана Даниловича. Історики мають надзвичайно мало відомостей про Михайла Хмельницького. Досі невідомо, з якого поселення - Хмільника, Хмелева, Хмеліва, Хмельного чи Хмелівки - походив рід Хмельницьких. Іван Крип'якевич припускав, що він - вихідець із с. Хмельника, розташованого у Перемиській землі. Є версія про польське ( мазовецьке) походження Михайла, яку не підтримують українські історики. Роберт Маґочі у своїй історії України пише про білоруське походження Михайла Хмельницького.

Мати походила з козацького роду.

На портреті того часу, внизу, розміщений герб Сирокомля Богдана Хмельницького. Факт шляхетства Хмельницького не доведений. За найпопулярнішою версією, його батько - шляхтич, внаслідок баніції був позбавлений статусу.

Згодом шляхетство отримав син гетьмана: за гербівниками о. Каспера Несецького ТІ (1715-1724, Львів) та Яна Непомуцена Бобровича (1835) - з 1659 року Хмельницькі користувалися гербом Масальських ( пол. herb Masalski), саме ним король Ян II Казимир офіційно нагородив Юрія Хмельницького під час нобілітації. Звідси ще одна поширена версія, за якою Хмельницькі походили з руського шляхетського роду Масальських - нащадків чернігівських князів.

На королівській службі

Вступивши до реєстрового козацтва, Хмельницький під час одного з боїв під Москвою врятував королевича Владислава, і потім той завжди прихильно до нього ставився. Повернувшись на батьківщину, брав участь у польсько-османській війні 1620-1621 років, під час якої в битві під Цецорою батько й син Хмельницькі потрапили в османський полон. Іншої думки - старший Хмельницький загинув в цій битві - дотримувався, зокрема, Мирон Кордуба. Ще за одною версією, батько загинув в османському полоні, в який потрапив і Богдан. Два роки важкого рабства (за однією версією - на османській галері, за іншою - в адмірала) для Хмельницького не пройшли даремно: вивчивши досконало османську і татарську мови, він зважується на втечу (за іншими даними, був викуплений родичами). Перебуваючи у Стамбулі, Богдан фактично виконував обов'язки перекладача при одному з командувачів османського флоту, удосконаливши своє знання османської мови.

У 1622 р. Хмельницький утік з полону (версії про викуп, матір'ю чи знайомими, вважаються малоймовірними в останніх біографіях Богдана Хмельницького). Інформація про прийняття ним ісламу - легенда. Батько залишився в Османській імперії, незабаром помер. Повернувшись до Суботова, Богдан був зарахований у реєстрове козацтво.

Пророчі слова Хмельницького "Все створене людськими руками ними ж може бути знищено" були промовлені у відповідь на запитання Станіслава Конєцпольського щодо оцінки могутності новозбудованого Бродівського замку. Згодом Веспасіян Коховський у своїй хроніці "Історія Польщі від смерті Владислава IV" зважив за доцільне епізод з маловідомою фортецею у Бродах віднести як слова щодо потужної Кодацької фортеці, яка дійсно впала в 1648 р. під час штурму під проводом Хмельницького.

З кінця 1620-х років почав активно брати участь у морських походах запорожців на османські міста (кульмінацією цього періоду став 1629 рік, коли козакам вдалося захопити передмістя Константинополя).

Після довгого перебування на Запоріжжі Хмельницький повернувся до Чигирина, одружився з Ганною Сомко (Сомківною) та отримав уряд сотника чигиринського. В історії наступних повстань козаків проти Речі Посполитої між 1630 і 1638 роками ім'я Хмельницького не зустрічається. Єдина його згадка у зв'язку з повстанням 1638 року - договір про капітуляцію повсталих був писаний його рукою (він був генеральним писарем у повсталих козаків) і підписаний ним та козацькою старшиною. Після поразки знову зведений у ранг сотника.

Від 1622 по 1637 рік немає певних відомостей про життя і діяльність Хмельницького. Всі пізніші оповіді про його великі подвиги у війнах з татарами, османами, Москвою (під час Смоленської війни 1632- 1634 років) не мають документального підтвердження. Безперечне лише те, що в 1620-х роках Хмельницький зв'язався з Козаччиною, де він служив, мабуть, у Чигиринському полку, брав участь у військових походах козаків проти татар і коронного війська.

Близько 1625- 1627 років Хмельницький одружився з Ганною Сомківною (козачкою з Переяслава) й заклав свою родину. Тоді ж він оселився на успадкованому від батька хуторі Суботові, біля Чигирина. Від 1633 р. на службі у великого коронного гетьмана Станіслава Конєцпольського, отримав квартиру в Бродах. Під час оглядин новозбудованого Бродівського замку в 1633, на які запросили місцеву шляхту, Хмельницький необачно висловився

...все створене людськими руками, ними ж може знищитися[18]

щодо фортеці, розгнівивши цим коронного гетьмана. За даними Івана Крип'якевича, фразу: "Збудоване руками можна руками зруйнувати" було сказано під час огляду Кодацької фортеці 1639 року. Від гніву С. Конєцпольського мусив шукати схованки на Запоріжжі, лише через деякий час повернувшись до Суботова.

Від 1637 року Хмельницький - серед вищої козацької старшини. Брав участь у повстанні проти Речі Посполитої і як військовий писар підписав капітуляцію під Боровицею 24 грудня 1637 року. Дмитро Вирський припускав, що в 1638 році брав участь у боях на стороні коронного війська. Восени 1638 року Хмельницький був членом козацького посольства до короля Владислава IV Вази. Є підстави вважати, що він належав тоді до тієї старшини, яка вважала за можливе порозуміння Війська Запорозького з Республікою Обох Націй. Однак подальший хід подій довів йому повну неможливість згоди. Польська ординація 1638 року скасувала автономію Війська Запорозького й поставила Козаччину в безпосередню залежність від військової влади Речі Посполитої в Україні. Хмельницький утратив військове писарство (цей уряд скасували) і став одним з сотників Чигиринського полку. Наступні роки Хмельницький присвятив головно своєму господарству на Чигиринщині (Суботів, слобода Новоселище й суміжні землі).

Веспасіян Коховський стверджував, що Б. Хмельницький допомагав Тарасові Трясилу, "...ішов слідами бунтівників Якова Острянина та Дмитра Гуні, був учасником жахливого діла, яке самі призвідці спокутували смертю, а він уникнув заслуженої кари".

Під час конфлікту з чигиринським підстаростою - Даніелем Чаплинським, який виконував "замовлення" дідича - Александра Конєцпольського, привілей щодо права власності на Суботів підступом був відібраний у Хмельницького, про що він сам пише у своїх листах до великого коронного гетьмана Миколая Потоцького "Ведмежої лапи", до короля Яна II Казимира в 1648. Юристи пояснили, що через відсутність документів виграти справу неможливо. Малоймовірно, Б. Хмельницький подав скаргу до сейму, який відмовив - необхідним було підтвердження А. Конєцпольського. Тоді Б. Хмельницький звернувся до короля Владислава IV, який привілеєм від 22 липня 1646 затвердив Суботів за ним. А. Конєцпольський на це не зважив. Проти Хмельницького виступав також багатий чигиринський орендар Захарій Сабиленко.

Були намагання ворогів знищити його фізично: зокрема, в 1647 році на Б. Хмельницького під час татарського нападу на Чигирин один польський жовнір вдарив його шаблею по шиї; врятувала залізна сітка, прикріплена до шолому. Жовнір виправдовувався: "Я думав, що це татарин".

Не змігши нічого довести (королі Сигізмунд III, Владислав IV на той час не жили), отримавши тільки 150 злотих відшкодування, Богдан Хмельницький подався до низового козацтва.

У 1646- 1647 роках король приймав в умовах великої секретності делегації козаків, до яких входили Іван Барабаш (як старший) і троє його супутників, серед яких був Б. Хмельницький, щодо участі козаків у планованій війні проти османів. На одній з цих таємних аудієнцій Івана Барабаша призначили наказним гетьманом козаків-реєстровців у майбутній війні з османами, він отримав від короля 2 важливі привілеї, за одним з яких дозволялось озброєння козаків, за іншим дозволялося збільшення компуту реєстровців з 6 до 12-ти тисяч, дозвіл робити набіги на османське узбережжя Чорного моря. Викрадені Б. Хмельницьким у грудні 1647 року, за версією польських дослідників, привілеї мали послужити для підбурювання козаків, приготування повстання в 1648 році.

Хмельниччина

По смерті польського короля Сигізмунда III Вази (квітень 1632) козацька старшина вислала на конвокаційний сейм своїх представників із вимогою дозволити брати участь у виборах нового короля й послабити національно-релігійні утиски. На провінційних сеймиках в Україні обговорювалося питання про необхідність повернення православним вірянам їхніх прав, яких їх позбавлено після укладення Берестейської унії 1596. Так, на сеймику в Прилуках запорозькі козаки склали для своїх делегатів інструкцію, в якій вимагали позитивного вирішення на сеймі питання про відновлення прав православної церкви. Подібні вимоги висували й братства, зокрема, Львівське та Віленське. Останнє навіть виготовило спеціальну брошуру для конвокаційного сейму під назвою "Синопсис" - "Короткий опис прав, свобод і вольностей...". Вимоги українського населення підтримала й православна духовна ієрархія на чолі з архімандритом Києво-Печерської лаври П.Могилою. Оскільки повернення відібраних у них прав вимагали й протестанти, П.Могила знайшов підтримку в литовського гетьмана князя Христофора Радзивілла. На конвокаційному сеймі 22.6.1632 у Варшаві православні та протестанти спільно подали свої вимоги, сформульовані в 14 пунктах. Під час роботи комісії (входили від православних - Петро Могила, від уніатів - В. Рутський), яку очолював королевич Владислав укладено проєкт угоди між представниками православного і католицького духовенства (містив 9 пунктів). У вересні 1632 на елекційному сеймі під тиском православних делегатів (серед них і А.Кисіль), що вимагали негайно визнати свободу віровизнання і права православної церкви, створено нову комісію і підготовлено "Статті". Згідно з цим документом православна церква в Україні офіційно діставала право мати свою ієрархію на чолі з митрополитом і 4 єпископами (львівським, луцьким, перемиським, мстиславським), вільно відправляти службу, мати церкви, монастирі, друкарні, школи, братства. Православній церкві поверталися церкви й монастирі в Києві (крім Видубицького монастиря). Київським православним митрополитом обрано П.Могилу. "Статті" мали компромісний характер і не могли остаточно врегулювати релігійне питання в Україні. Крім того, після обрання королем, Владислав IV під тиском шляхти Речі Посполитої анулював деякі пункти цього акту.

Вже віддавна можновладці Речі Посполитої в Україні, політичні противники короля Владислава IV, дивилися на українську шляхту скоса ("кривим оком"). Зняти напругу в суспільстві на законодавчому рівні вже в котре пробував посол (депутат) Сейму (парламенту) Речі Посполитої - боярин Адам Кисіль. Русин за походженням, стурбований нерівністю у державі, він у парламенті домагався прийняття написаного ним трактату "Про рівність прав і спільне життя Сарматів польських і Сарматів руських (українських)". Під тиском козацьких повстань, Сейм приймає його, але польська шляхта Поділля не погодилася його виконувати і повстала проти короля Владислава IV, під тиском якого прийнятий цей закон. Польська шляхта особливо вороже ставилася до Богдана Хмельницького, прихильника Владислава IV і одного з носіїв автономістських поглядів. Власники (з 1633) Чигиринщини - Конєцпольські: коронний гетьман Станіслав і його син, коронний хорунжий Олександр за допомогою свого чигиринського підстарости Д. Чаплінського, який мав особисті рахунки з Б. Хмельницьким, вирішили позбавити його маєтку в Суботові, що в ті часи було звичною справою. Чаплинський вчинив ґвалтовний "заїзд" на Суботів (хоч Хмельницький мав на нього королівський привілей з 1646 року), зруйнував економію й пограбував майно Хмельницького, а слуги Чаплинського одночасно на Чигиринському ринку важко побили малого сина Хмельницького. Серед цих турбот і тривог 1647 року померла дружина Хмельницького, а в кінці того ж року А. Конєцпольський наказав ув'язнити й стратити Б. Хмельницького, якого врятувала лише допомога й порука його друзів, серед чигиринської старшини, зокрема полковника С. М. Кричевського - кума й однодумця Хмельницького. Б. Хмельницький повідомив Королю Владиславу IV про завдані кривди, у відповіді король закликав Б. Хмельницького допомогти йому у боротьбі проти Подільської шляхти, тому в кінці грудня 1647 Б. Хмельницький та його старший син Тиміш з невеличким (300 чи 500) загоном козаків подався на Запорожжя. 20 січня 1648 р. Хмельницький підійшов під Січ; 24 січня захопив усі човни і провіант; 25 січня заволодів фортецею, при цьому значна частина реєстровців перейшла на бік повстанців. Невдовзі його було обрано за гетьмана. На думку польського історика Януша Качмарчика, Богдан Хмельницький - перший з козацьких ватажків, якому офіційно надали титул гетьмана З підготовки до збройного виступу Хмельницький ужив заходів:

- розіслав універсали до українського народу із закликами вступити до лав козацького війська;

- налагодив виробництво пороху, організував закупівлю зброї та боєприпасів;

- заручившись підтримкою Османської імперії, у лютому-березні 1648 р. у Бахчисараї українські посли уклали угоду з кримським ханом Іслам-Гіреєм ІІІ про військову допомогу у війні проти Речі Посполитої.

Це був початок нової хвилі збройної боротьби за рівність прав українців у Речі Посполитій, яка після смерті Владислава IV 20 травня 1648, переросла у Національно-визвольну війну українського народу, очолену Б. Хмельницьким.

Перемоги 1648 року у битві під Жовтими Водами, Корсунем і Пилявцями запалили всенародне повстання українського народу проти адміністрації й шляхти Речі Посполитої та її агентури в Україні. Саме тоді було здійснено облогу Львова й Замостя, визволено з-під влади Речі Посполитої велику територію України. Учасник подій - Самовидець (Р. Ракушка) так описує цю хвилю революції, яка почалася в 1648 році й дійшла до свого вершка наступного року:

"Так усе, що живо, поднялося в козацтво, аж заледво знайшол в яком селі такого человіка, жеби не міг албо сам, албо син до войска йти; а єжели сам нездужал, то слугу паробка посилал, а иніе килко их было, всі йшли з двора, тилко одного зоставали, же трудно было о наймыта ..., навет где в городах были й права майдебурскіе - и присягліе бурмистрове й райцы свої уряды покидали, и бороди голили, до того войска ишли".

Тріумфальний в'їзд Хмельницького в Київ у неділю 27 грудня після вечірні і зустріч його на Різдво 1648 року як "пресвітлого володаря й князя Руси" із вищим православним духовенством, київською інтелігенцією та єрусалимським патріархом Паїсієм свідчили, що початок нової козацько-гетьманської держави, власне держави Хмельницького був зроблений.

Рішення Б. Хмельницького воювати проти гнобителів освятив Патріарх Константинопольський (Йоанникій II або Парфеній II) у 1651 році, надіслав корінфського митрополита з мечем, освяченим на гробі Господнім, який підперезав ним гетьмана.

У своїй боротьбі проти Речі Посполитої Хмельницький створив, одну за однією, три коаліції.

Першою була українсько-кримсько-османська коаліція, утворена в 1647-1648 pp. Вона паралізувала небезпеку з боку коронно-московського союзу А. Киселя 1647 року й допомогла Україні здобути великі мілітарні успіхи, завершені Зборівською угодою 1649 року. Але, внаслідок дворазової зради кримського хана (Берестечко - 1651, Жванець - 1653), й пасивності Османської імперії, Б. Хмельницькому не вдалося повністю використати успіхи й здобути остаточну перемогу над Короною[джерело? ]. Хоча візир Кримського ханства Сефер Гази вважав, що зрадив Хмельницький, а не кримський хан. Так, після взяття Високого Замку Хмельницький відправив своїх послів до Московії.

Текст угоди так і не вдалося знайти, а представники Московії спираються лише на чернетки.

Ця угода не принесла Україні всіх тих воєнних і політичних успіхів, задля яких її було створено. Козацька старшина, духівництво та київський митрополит не підтримали угоди й відмовилися присягати цареві. 1656 року московський цар зрадив переяславські домовленості і без участі українських представників, підписав у Вільно договір між Московією та Річчю Посполитою.

Перші дві коаліції мали на меті завдати Речі Посполитій військово-політичної поразки й забезпечити та гарантувати цілісність і незалежність козацької держави, третя антипольська коаліція (1656-1657) - союз між Україною, Швецією, Семигородом та іншими державами ( Бранденбург, Молдавія, Валахія), - за планом Хмельницького, була направлена на цілковиту ліквідацію держави Речі Посполитої ("снести б Коруна вся, будто Коруна Польская и не бывала"), та створити незалежну Руську державу (Велике князівство Руське) в межах цілої етнографічної території України та Білорусі під владою гетьмана й Війська Запорізького. Це дуже збентежило московський уряд, який доклав усіх зусиль, щоб перешкодити успіхові цієї коаліції. Московія, після підписання миру з Річчю Посполитою, розпочала війну зі Швецією. Одночасно на теренах Речі Посполитої вирувала війна, що увійшла в історію під назвою "Потоп". Військові невдачі та нереалізація дипломатичних планів Б. Хмельницького прискорила його смерть.

Відновлення церков

За його сприяння 1655 року було покрито міддю та позолочено верх церкви Архистратига Михаїла Золотоверхого монастиря у Києві. 25 травня 1654 р. з Чигирина Богдан Хмельницький надсилає листа до московського патріарха Никона з проханням звернутися до царя для підтвердження привілеїв Київської митрополії.

Богдан Хмельницький в останні роки свого життя часто хворів. Прагнув спадкової передачі влади (гетьманства) своєму синові Юрію. За даними Мирона Кордуби, звістка про бунт відділу козаків, висланого для рятунку Ракоці від нападу татар, призвела до апоплексії у вже хворого гетьмана, через що він утратив дар мови. Упокоївся вранці 27 липня ( 6 серпня за новим стилем) 1657 в Чигирині і 25 серпня був похований у Суботові, в [джерело? ], яку сам збудував. [джерело? ].

Після смерті забальзамоване і поховане тіло гетьмана зникло. Де саме воно перебуває нині - невідомо. Власне, існує дві версії цієї події, так звана польська й українська. За польською версією, руський воєвода Стефан Чарнецький 1664 року напав на Суботів, викопав домовину з тілом гетьмана, спалив, а попіл вистрілив з гармати. Український варіант це припущення повністю відкидає, мовляв, тіло Богдана було перепоховано його старим другом Лавріном Капустою. Щоб не допустити нової наруги над його тілом, нове місце поховання знало дуже обмежене коло осіб, які в ході війн загинули. Вчені припускають, що ймовірним місцем перепоховання праху Хмельницького може бути "Семидубова гора" в с. Івківці, що неподалік Суботова. Можливо, також, що Гетьман похований в Іллінській церкві, у склепі, який виявили у 2019 р. Доказів підтвердження обох версій поки що немає.

Хмельницький та іслам

У хроніці "Таріх-і Іслам Герай хан" (1651 р.) придворного кримського літописця Мехмеда Сенаї вперше повідомлялося про намір Хмельницького прийняти іслам.

Османський літописець XVII ст. Мустафа Наїма в літописі під назвою "Справи північні" повідомляє, що, прибувши до ханського палацу, Хмельницький приватно повідомив Ісляму Ґіраєві, що вони з ханом - єдиновірці:

"Потому ханові про свої справи звістивши, зустрівся з ним; коли ж хан не повірив, звершив із ним вечірній намаз - відтак голосом співочим високошанований Коран прочитав; отоді хан довірився"

В книзі "Collectanea z dziejopisów tureckich" ("Збірка турецьких літописів"), що вийшла друком у Варшаві 1824 року, польський історик Осип Сенковський навів гравюру, на якій зображений спільний намаз Хмельницького та хана Ісляма Ґерая III.

Богдан Хмельницький був одружений тричі:

перша дружина його Ганна Сомківна - дочка багатого переяславського купця, мати всіх його дітей. З нею Богдан взяв шлюб близько 1625-1627 років. Померла передчасно;

другий шлюб на початку 1649 року зв'язав його з колишньою жінкою його ворога Чаплинського - Мотроною, найбільшим коханням гетьмана, яка була страчена його сином Тимошем у травні 1651 року за підозрою у зраді;

влітку 1651 року Богдан Хмельницький одружився втретє з Ганною Золотаренківною, міщанкою з Корсуня, вдовою полковника Мартина Пилипенка. Радниця Хмельницького і розпорядник сімейного скарбу, вона надовго пережила його, і в 1671 році стала черницею з ім'ям Анастасія Києво-Печерського жіночого монастиря.

Хмельницький мав двох синів і чотирьох дочок (за деякими даними семеро дітей):

дочка Хмельницького - Катерина (Олена) була одружена з Данилом Виговським, і після його смерті в московському полоні стала другою дружиною гетьмана Павла Тетері. Померла у 1668 році;

друга дочка - Степанида (Степанія) була дружиною Івана Нечая. Їхнє весілля відбулося у середині 1650 року. 4 грудня 1659 року під час облоги Бихова Степаниду разом з чоловіком взято у полон. Припускають, що її заслано в Сибір;

імена двох інших дочок гетьмана - одна з них була за корсунським сотником Глизьком (Улезком), який загинув у війні з Річчю Посполитою в 1655 році, друга вийшла за новгород-сіверського козака Л. Мовчана (1654), - лишилися невідомими.

Гетьманський рід Хмельницького згас у кінці XVII століття. Пізніші Хмельницькі, яких чимало було на Лівобережній Україні і в Російській імперії у XVIII-XIX століттях, були іншого походження.

Українська держава Богдана Хмельницького викликала захоплення численних сучасників - дипломатів, мандрівників, літописців. Італієць Альберто Віміна, який особисто бачив гетьмана 1656 року й неодноразово розмовляв з ним, у своїх спогадах пише про український народ у період його найвищого злету в часи Хмельниччини. Особливо його вразила демократична форма правління козаків - скликання Ради для обговорення важливих державних питань, коли козаки у присутності гетьмана спільно їх вирішують. Подорожні нотатки сирійського архідиякона Павла Алеппського, який описав подорож антіохійського патріарха Макарія Україною у 1654 і 1656 роках, зафіксували для нас подробиці побуту і звичаїв українців, які здивували його тим, що скрізь зустрічали хлібом-сіллю як символом добробуту. Описуючи своє враження від гетьмана Хмельницького, Павло Алеппський підкреслює: "Так ось він, Хмель, якого слава й ім'я рознеслися по всьому світу". Багато і захоплено пише мандрівник про освіту в державі Хмельницького: "Всі вони, за винятком небагатьох, навіть більшість дружин і дочок, уміють читати і знають порядок церковних служб... Число письменних особливо збільшилося з часу появи Хмеля". Алеппського вразила велика друкарня у Києво-Печерській лаврі, де "виходять усі їхні церковні книги дивного друку, різного кольору і вигляду, а також малюнки на великих аркушах, визначні місця країн, ікони святих, вчені дослідження тощо".

Польський історик Людвік Кубаля, котрий присвятив багато років дослідженню життя й діяльності Богдана Хмельницького, порівнював українського гетьмана з його сучасником - вождем Англійської революції середини XVII століття Олівером Кромвелем, відзначаючи при цьому, що завдання у Богдана Хмельницького виявилося набагато складнішим, оскільки "він не мав у своєму розпорядженні вишколеної інтелігенції й засобів старої, сильної держави. Військо, фінанси, державне господарство, адміністрація, відносини з сусідніми державами - все це треба було створити... Він мусив добирати і вчити людей. Була то людина з кожного погляду надзвичайних вимірів, він переростав талановитих людей настільки, що переступав межі збагненного".

У літопису "Історія хана Іслама Гірая III" кримсько-татарського автора Гаджі Мехмеда Сенаї Киримли відчувається вельми позитивний пієтет літописця щодо Богдана Хмельницького, якого він називає хоробрим, безстрашним богатирем і лідером "Дніпровського козацтва", а також "від природи толерантного до ісламської релігії та як особу, що заслуговувала на пошану з боку релігії ісламу". В османських рукописних джерелах фігурують такі величальні слова на адресу гетьмана, як "гордість всіх правителів від християнської релігії, правитель вільної та свобідної нації". Цей факт є свідченням не лише дипломатичного визнання гетьмана Богдана Хмельницького, а й поваги з боку уряду Османської імперії й до українського козацтва.

Великий український поет неодноразово звертався до образу Б.Хмельницького як у поетичній, так і у художній творчості. Вперше - у 1837 році, в офорті "Смерть Богдана Хмельницького". Свої враження про події минулого Шевченко передав також у роботах "Дари в Чигрині 1649 року", "Богданові руїни в Суботові", "Богданова церква в Суботові", в останніх - переважає елегічний настрій.

У поетичній творчості образ Хмельницького проходить у багатьох творах, зокрема у віршах ("Розрита могила", "Великий льох", "Стоїть в селі Суботові", "За байраком байрак", "Осії. Глава XIV", "Якби-то ти, Богдане п'яний..." та ін.), драмах ( "Назар Стодоля", "Никита Гайдай"), російськомовній прозі ("Близнецы", "Прогулка с удовольствием и не без морали"). Оцінка Хмельницького виглядає доволі неоднозначною. У ряді творів поет називає Хмельницького "славним", "благородним", "праведним гетьманом", "козацьким розумним батьком". В той же час Шевченко негативно оцінює наслідки єднання з Московією:

Найвідвертішого осуду Хмельницький отримує у вірші "Якби-то ти, Богдане п'яний", що був тривалий час забороненим до друку:

Великий рух народній, піднятий Хмельницьким, дав новий лад усій східній Україні - Гетьманщині.

Михайло Грушевський, 1913;
Втім визнаючи за гетьманом талан до військового керівництва Грушевський значно критично оцінював його як політика.

Хмельницький став керівником Визвольної війни завдяки тому, що здобув довір'я мас. Він ріс і жив серед козацтва, розумів його прагнення й інтереси. Народні маси зустріли Хмельницького з цілковитим довір'ям, розуміючи, що він є справжнім захисником їх інтересів.
;

Він поводився так, неначе був монархом суверенної держави, й розвинув широку дипломатичну акцію на міжнародному полі для зміцнення свого становища.

Вшанування пам'яті

У 1943 році місто Переяслав перейменували на Переяслав-Хмельницький, а в 1954 місто Проскурів - на Хмельницький. У 2019 році Переяславу повернули початкову назву.

У Києві існує пам'ятник Богданові Хмельницькому, якого зображено верхи на коні. Також пам'ятники встановлені в містах Чигирині на Богдановій горі, Чернігові, Хмельницькому, Черкасах, Нікополі, Скалаті та в селі Суботові.

У Запоріжжі пам'ятник встановлено на вул. Б.Хмельницького , а також пам'ятний знак Б. Хмельницькому на острові Хортиця. Напис на камені: "У січні 1648 р. біля о. Хортиця запорізькі козаки на чолі з Б. Хмельницьким вперше розгромили загін польських гнобителів".

Іменем Богдана Хмельницького названі вулиці і площі в багатьох містах і селах України, воно присвоєне академії Державної прикордонної служби України в місті Хмельницькому та Національному університету в Черкасах. Також у Чигирині діє музей Богдана Хмельницького.

Портрет Богдана Хмельницького зображено на банкноті номіналом 5 гривень. Також Національний банк України випускав в обіг пам'ятні монети номіналом 200000 карбованців (мельхіор) з 19 липня 1995 року, номіналом 1000000 карбованців (срібло) з 21 червня 1996 року та номіналом 10 гривень (срібло) з 24 грудня 2015 року.

За часів СРСР існував Орден Богдана Хмельницького, призначений для нагородження як офіцерського, так і солдатсько-сержантського складу. Також Орден Богдана Хмельницького встановлений у сучасній Україні для нагородження громадян України за особливі заслуги у захисті державного суверенітету, територіальної цілісності, у зміцненні обороноздатності та безпеки України.

На його честь також названо 69-й курінь УПЮ імені Богдана Хмельницького.

На його честь також названо Окремий президентський полк імені гетьмана Богдана Хмельницького.

У літературі

Серед українських композиторів спеціальну увагу образу Хмельницького приділив Костянтин Данькевич. Він є автором симфонічної поеми "Богдан Хмельницький" (1940), опери "Богдан Хмельницький" (1951, лібрето О. Корнійчука). Музика багато в чому наслідує традицію "Івана Сусаніна" Глінки, заключний хор "Пришел желанный, счастливый день" побудований на інтонаціях російської народної пісні "Слава". Ця опера швидко потрапила в репертуари радянських оперних театрів, а композиторові принесла Шевченківську премією.

Образ Хмельницького знайшов втілення в українській музиці і через творчість Т. Шевченка. В українській рок-музиці знайшли своє прочитання вірші " Стоїть в селі Суботові..." у пісні " Суботів" та "Розрита могила" в однойменній пісні гурту "Кому Вниз" (1990).

Йому присвячено однойменний марш записаний Людомиром Петкевичем.

У кінематографі

1. ↑ Степанков В. С. Хмельницький Богдан // Енциклопедія історії України: у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К.: Наукова думка, 2013. - Т. 10 : Т - Я. - С. 389-390. - 784 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1359-9.

2. Капелюшний В. П. Гетьман // Енциклопедія сучасної України : у 30 т. / ред. кол. І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. - К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001-2020. - ISBN 944-02-3354-X.

3. Вирахувано за відомостями венеціанського посла Ніколо Саґредо, який у 1649 році писав у своєму рапорті до венеціанської сеньйорії, що Хмельницькому 54 роки. Janusz Kaczmarczyk. Bohdan Chmielnicki. - Wrocław - Warszawa - Kraków : Wydawnictwo "Zakład Narodowy imienia Ossolińskich", 2007. ISBN 978-83-04-04921-5 str. 12

4. Robert Magocsi, A History of Ukraine, University of Toronto Press, 1996 (ISBN 0-8020-7820-6, 9780802078209) Архівовано 12 August 2011 у Wayback Machine., с. 196

5. На думку І. Верби, її ім'я було Агафія. До такої думки дійшов І. Верба на основі аналізу "Помяника" Михайлівського Золотоверхого монастиря від 1667 р. про рід Б. Хмельницького, складеного особою, добре обізнаною з життям його сім'ї.
Смолій В. А., Степанков В. С.Богдан Хмельницький. - Альтернативи, 2003. - С. 55. - (ISBN 966-7217-76-0). Згодом після смерті чоловіка вона одружилася зі шляхтичем і "королівським жовніром" Василем Шишкою-Ставецьким (чи Ставицьким; див.: Володимир Замлинський. Богдан Хмельницький // Володарі гетьманської булави: Історичні портрети / Автор передмови В. А. Смолій. - К. : Варта, 1994. - С. 168. - ISBN 5-203-01639-9; цей шлюб матері Богдана зі шляхтичем свідчить на користь її власного шляхетського походження), який пережив її під час Хмельниччини, служив у війську Речі Посполитої в Білорусі. Його син Григорій, брат Богдана по матері, переселився до Білгорода у 1649 р., де одружився з удовою-українкою, яка мала четверо дітей; див.: Смолій В. А., Степанков В. С. Богдан Хмельницький... С. 59. В історичних дослідженнях попередніх років та документах інформація про неї відсутня, вірогідність цього твердження є сумнівна.

6. У 1648 році його ймовірний вчитель - ксьондз Анджей Мокрський ТІ - входив до делегації львівських міщан до Хмельницького, що облягав Львів із своїм військом і татарами. Гетьман упізнав Мокрського, залишившись один на один, упав у ноги своєму вчителеві та дякував за навчання - A.S. Radzwill. том III, s. 271-272

7. Korduba M. Chmielnicki Bohdan Zenobi (ur. ok. 1595†1657)... - S. 329.

8. Korduba M. Chmielnicki Michał (†1620) // Polski Słownik Biograficzny. - Kraków : PAU, 1937. - T. III/4, zeszyt 14. - S. 337. (пол.)

9. Вирський Д. С. Анонімний "Катафалк рицерський" (1650 р.) про початок козацької революції (кампанія 1648 р.) // Український історичний журнал. - 2012. - № 6 (507, листопад-грудень). - С. 173. - ISSN 0130-5247.

10. Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький (видання друге...) - С. 51.

11. Latacz E. Barabasz Jan, zwany także Barabaszenko (zm. 1648) // Polski Słownik Biograficzny. - Warszawa - Kraków - Łódź - Poznań - Wilno - Zakopane : Nakładem Polskiej Akademji Umiejętności, Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1935. - Т. 1, zeszyt 1. - S. 268-269. Reprint. Kraków: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1989. - S. 268. - ISBN 8304034840. (пол.)

12. В. Замлинський. Богдан Хмельницький // Володарі гетьманської булави: Історичні портрети / Автор передмови В. А. Смолій. - К.: Варта, 1994.- 560 с.- С. 179. ISBN 5-203-01639-9

13. Я. Р. Дашкевич , Л. А. Проценко , 3. С. Хомутецька (1971). Каталог колекції документів Київської археографічної комісії 1369-1899 (укр). Київ: Наукова думка. с. 56, док.155.

14. Або 2 вересня; див.: Korduba M. Chmielnicki Bohdan Zenobi (ur. ok. 1595†1657)... - S. 333.

15. Науковці ймовірно знайшли могилу Богдана Хмельницького.

16. Кульчинський. Українські козаки в османській хроніці "історія наїми".

17. Абдужемилев Р. ОТРАЖЕНИЕ ВОЕННОГО СОЮЗА КРЫМСКОГО ХАНСТВА И ЗАПОРЖСКОЙ СЕЧИ В ХРОНИКЕ М. СЕНАИ.

18. Генеалогічні записки Українського геральдичного товариства. - Біла Церква, 2001. - Вип. II. - 310 с. (ISBN 966-7860-01-9)

19. ТУРАНЛИ, ФЕРХАД. ТЮРКСЬКІ ДЖЕРЕЛА ДО ІСТОРІЇ УКРАЇНИ. Архів оригіналу за 26 вересня 2017.

20. Туранли, Фергад (2016). Історія України в Османо-Турециких писемних джерелах (друга половина XVI-перша чверть XVIII століття. Київ: Видавничий дім "Києво-Могилянська академія". с. 236, 249. ISBN 978-966-518-693-9.

21. Опера "Богдан Хмельницький" на сайті 100 опер Архівовано 21 August 2009 у Wayback Machine.

Джерела та література

Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. - Париж-Нью-Йорк : Молоде життя, 1955-1995.

Гійом Левассер де Боплан.Description des contrées du Royaume de Pologne, contenues depuis les confins de la Moscowie, insques aux limites de la Transilvanie. (аудіокнига) (укр.)

Брехуненко В. Богдан Хмельницький / Віктор Брехуненко. - Київ, 2007. - 72 с.

Б. Хмельницький - славний син і видатний гетьман України / Гайбондюк В. Д. - Рівне, 1995. - 132 с.

Видатні діячі України минулих століть. - К., 2001. - С. 566-567.

Володарі гетьманської булави. - К., 1994.

Гвоздик-Пріцак Л. Економічна і політична візія Богдана Хмельницького та її реалізація в державі Військо Запорозьке. - К. : Обереги, 1999. - 216 с.

Документи Богдана Хмельницького (1648-1657). - К., 1961. - 740 с.

Дитячі роки Богдана описані в книзі для дітей "Катерина Лебедєва про Богдана Хмельницького, Мері Рід, Владислава Городецького, Вірджинію Вулф, Девіда Боуї" / К. Лебедєва. - Київ : Грані-Т, 2008. - 96 c.: іл. - (Життя видатних дітей). - ISBN 978-966-2923-77-3. - ISBN 978-966-465-128-5.

Історичні постаті України / Упоряд. О. В. Болдирєв. - Одеса, 1993.

Богдан Хмельницький // Історія України в особах: IX-XVIII ст. - К. : Видавництво "Україна", 1993. - 396 с.

Качмарчик Я. Гетьман Богдан Хмельницький. - Перемишль-Львів, 1996. - 326 с.

Коваленко С. Україна під булавою Богдана Хмельницького. Енциклопедія у 3-х томах. Т. 1-3. - К. : Видавництво "Стікс", 2007-2009.

Кордуба М. Богдан Хмельницький у Белщині і Холмщині. - Краків, 1941.

Костомаров М. І. Богдан Хмельницький: Історична монографія / М. І. Костомаров. - Дніпропетровськ: Січ, 2004. - 843 с.

Костомаров М. І. Богдан Хмельницький: Історичний нарис / М. І. Костомаров. - К. : Веселка, 1992. - 91 с.

Кривошея В. В. Козацька еліта Гетьманщини. - К. : ІПіЕНД імені І. Ф. Кураса НАН України, 2008. - 452 с. - ISBN 978-966-02485-0.

Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький. - Львів, 1990. - 407 с.

Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький (видання друге, виправлене і доповнене). - Львів : Світ, 1990. - 408 с. - ISBN 5-11-000889-2.

Лавріненко Н. П. Де шукати прах Богдана Хмельницького // День. - 2006. - 27 квітня.

Малий словник історії України / відпов. ред. В. А. Смолій. - К. : Либідь, 1997. - 464 с. - ISBN 5-325-00781-5.

Мельник Л. Г. Гетьман Богдан Хмельницький та його державницька діяльність в історіографії (до 400-річчя від дня народження) // Вісник Київського університету імені Тараса Шевченка / Київський університет імені Тараса Шевченка. - Київ, 1997. - С. 3-11. - (Історія; Вип. 36).

Мельник Л. Г. Гетьман Богдан Хмельницький у вітчизняній історіографії: Навч. посібник / Л. Г. Мельник; КУ ім. Т.Шевченка. - К. : РВЦ Київський університет, 1997. - 72 с.

Огієнко І. Богдан Хмельницький / І. Огієнко; Упор. автор передмови і коментарів: М. Тимошик. - К.: Наша культура і наука, 2004. - 448 с. (link 1, link 2)

Сергійчук В. І. Богдан Хмельницький та його старшина. - К., 1996. - 56 с.

Смолій В. А. Богдан Хмельницький: Соціально-політичний портрет / В. А. Смолій, В. С. Степанков. - 2-ге видання, доповнене, перероблене. - К. : Либідь, 1993. - 487 с.

Смолій В. А. Богдан Хмельницький: Хроніка життя та діяльності / В. А. Смолій, В. С. Степанков; АНУ; Інститут історії України. - Київ: Наукова думка, 1994. - 260 с.

Смолій В. А. Богдан Хмельницький / Смолій Валерій, Степанков Валерій. - К. : Альтернативи, 2003. - 400 с. - (Особистість і доба). - ISBN 966-7217-76-0.

Степанков В. С. Аграрна політика Богдана Хмельницького (1648-1657) // Феодалізм на Україні. - К., 1990. - С. 52-65.

Сто найвідоміших українців. - М.; К., 2002. - С. 106-121.

Стороженко І. С. Реформування Запорозької Січі Хмельницьким // Київська старовина. - 1999. - № 2. - С. 10-28.

Стороженко І. С. Богдан Хмельницький і воєнне мистецтво у Визвольній війні українського народу середини XVII ст. - Кн. 1: Воєнні дії 1648-1652 рр. - Дніпропетровськ : Вид-во ДДУ, 1996. - 320 с.

Тис-Крохмалюк Ю. Бої Хмельницького. - Мюнхен, 1954; К., 1994.

Токаржевський-Карашевич І. Хмельниччина з погляду права//Визвольний шлях. - Лондон, 1957, 1958. - Т. ІХ-Х.

Універсали Богдана Хмельницького 1648-1657. - К. : Альтернативи, 1998. - 383 с.

Універсальна енциклопедія "Черкащина". Упорядник Віктор Жадько. - К., 2010. - С. 903.

УСЕ: Універсальний словник-енциклопедія. - К., 1999. - С. 1455.

Федорук Я. О. Зовнішньополітична діяльність Б.Хмельницького і формування його політичної програми (1648 - серпень 1649 рр.). - Львів, 1993. - 68 с.

Харишин М. В. Богдан Хмельницький та Українська православна Церква (1648-1657 рр.) // Український історичний журнал. - 1995. - № 4. - С. 92-100; № 5. - С. 57-66.

Полюхович Д. Загадки гетьманських монет // Збруч. - 2015. - 21.04.

Хмельницький Богдан-Зиновій // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. - Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. - Буенос-Айрес, 1967. - Т. 8, кн. XVI : Літери Уш - Я. - С. 2008-2009. - 1000 екз.

Хмельницький Богдан (Зіновій) Михайлович // Михайлів Т. В., Михайлів Т. А. Видатні постаті українського державотворення. Довідник. - Xарків : Основа, 2014. - 128 с. - (Б-ка журн. "Історія та правознавство". Вип. 1 (121)). - С. 37.

Богдан Хмельницький // Енциклопедичний словник символів культури України / За заг. ред. В. П. Коцура, О. І. Потапенка, В. В. Куйбіди. - 5-е вид. - Корсунь-Шевченківський : ФОП Гавришенко В. М., 2015. - 912 с. - С. 73-76.

Чухліб Т. Гетьмани і монархи: Українська держава в міжнародних відносинах 1648-1714 рр. - К. - Нью-Йорк, 2003. - 518 с. // НТШ в США; Інститут історії України НАН України, Науково-дослідний інститут козацтва.

Чухліб Т. Секрети українського полівасалітету. Хмельницький - Дорошенко - Мазепа / Тарас Чухліб; НАНУ ; Інститут історії України ; Науково-дослід. інститут козацтва. - К. : Видавничий дім "Києво-Могилянська академія", 2011. - 327 с.

350-річчя Української держави Богдана Хмельницького. Матеріали міжнародної наукової конференції 15-16 грудня 1998 р. - К., 1998. - 212 с.

Kaczmarczyk J. Bohdan Chmielnicki. - Wrocław - Warszawa - Kraków, Zakład Narodowy imieniа Ossolińskich Wydawnictwo, 2007. - ISBN 978-83-04-04921-5.

Korduba M. Chmielnicki Bohdan Zenobi (ur. ok. 1595†1657) // Polski Słownik Biograficzny. - Kraków : Nakładem Polskiej Akademii Umiejętności, 1937. - T. III/1, zeszyt 11. - S. 329-334.

Всемирный биографический знциклопедический словарь. - М., 1998. - С. 824-825.

Грабянка Г. І. Действия презельной и от начала поляков крвавшей небывалой брани Богдана Хмельницкого, Гетмана Запорожского, с поляками... К., 1853. - 374 с.

Документы об Освободительной войне украинского народа 1648-1654 гг. - К., 1965. - 827 с.

Иллюстрированный знциклопедический словарь. - М., 2000. - С. 1328.

Осипов К. Богдан Хмельницкий. - 2-е изд., перераб. - М. : Мол. гвардия, 1948. - 480 с. - (ЖЗЛ).

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Хмельницький - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Богдан Хмельницький Exercitus Zaporovieñ. Præfectus, Belli Servilis Auctor Rebelliumq. Cosaccorum et Plebis Ukrayneñ Dux Гетьман України Правління 1648- 1657 Обрання 30 січня 1648 Біографічні дані Імена Зиновій Народження 1595 Суботів, нині Чигиринський район, Черкаська область, Україна Смерть 6 серпня 1657 Чигирин, нині Черкаська область, Україна інсульт Поховання Іллінська церква (Суботів) Діти Тиміш, Юрій, Григорій, Остап, Катерина, Степанида, Олена, Марія Династія Хмельницькі Мати Агафія Медіафайли у Вікісховищі Перемога у Батозькій битві 1-2 червня (22-23 травня) 1652 року дала можливість вибороти Українській державі фактичну незалежність.

# data[].attributes.attachment_link.title
Адам Кисіль - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Ада́м з Брусилова Світольдич Кисі́ль-Низкиницький гербу Кисіль (Світольдич) (* 1600, с. Низкиничі - † 3 травня 1653, Низкиничі) - український урядник, політичний і державний діяч Речі Посполитої. Один з чотирьох православних сенаторів Речі Посполитої напередодні Війни за незалежність України. Воєвода брацлавський, київський.