# data[].attributes.headline
Tuomiokirkko ja sen ympäristö Daniel Jusleniuksen (1676-1752) silmin 

# data[].attributes.subject
Tuomiokirkko ja sen ympäristö Daniel Jusleniuksen (1676-1752) silmin 

# data[].attributes.body
Seuraavassa on ote Daniel Danielinpoika Jusleniuksen vuonna 1700 tarkastetusta opinnäytteestä nimeltä Aboa vetus at nova (Vanha ja uusi Turku), jossa hän kuvailee Turun Tuomiokirkkoa ympäristöineen. Kuunnelkaa äänitiedosto ja sen jälkeen vastatkaa kommenttikentässä seuraaviin kysymyksiin:

1) Miltä Turun Tuomiokirkon ympäristöineen näytti 1600-1700-lukujen taitteessa Jusleniuksen mukaan?

2) Mitkä ovat mielestänne syyt siihen, miksi kirkko ja sen ympäristö ovat muuttuneet paljon?

# data[].attributes.headline
Tehtävä 1: Kävelkää Pohjoismaiden pisin matka alttarille (100) kirkon pääovelta pääalttarille.  

# data[].attributes.subject
Tehtävä 1: Kävelkää Pohjoismaiden pisin matka alttarille (100) kirkon pääovelta pääalttarille.  

# data[].attributes.body
Turun tuomiokirkon seinältä löytyy kaksi (2) Robert Wilhelm Ekmanin 1850-luvulla maalaamaa freskoa:
Mikael Agricola luovuttaa Uuden testamentin suomennoksen kuningas Kustaa Vaasalle
ja Piispa Henrik kastaa suomalaisia Kupittaan lähteellä (alla olevassa kuvassa).

Teidän tehtävänänne on etsiä nämä kaksi kyseistä kuvaa tuomiokirkosta, kuvata ne ja pohtia ryhmässä, miksi juuri nämä kaksi kuvaa on haluttu maalta juuri Turun tuomiokirkkoon ja juuri siihen osaan kirkkoa.

Pohtikaa myös sitä, että antavatko Ekmanin freskot realistisen kuvan niistä historiallisista tapahtumista, joita ne pyrkivät esittämään.

# data[].attributes.body
Mikael Agricola luovuttaa Uuden testamentin suomennoksen kuningas Kustaa Vaasalle (1850-luvun freskomaalaus).

# data[].attributes.body
Etsikää Turun tuomiokirkosta Tottien kappeli, josta löytyy mausoleumi, joka on omistettu sotamarsalkka Åke Totille ja hänen puolisoilleen. Koristeellisen hautamuistomerkiin on kirjoitettu latinaksi pitkä teksti, jonka käännös on seuraavanlainen:

Erittäin kuuluisa sankari ja herra, herra Åke Tott, Kaarleporin kreivi, Siuntion vapaaherra, Ekholmsundin, Lihulan läänin, Liuksialan ja Kirkoniemen herra, kultaisella miekalla palkittu ritari, Ruotsin valtakunnan valtaneuvos ja sotamarsalkka, syntyi Kirkniemen kartanossa Uudellamaalla kesäkuun 4. päivänä uuden liiton vuonna 1598. Hän jätti kuolevaisen ruumiinsa heinäkuun 15. päivänä 1640 yli 42 vuoden ikäisenä kotonaan Eurajoen pitäjän Lavialan kartanossa. Tott suoritti niin hovimiehenä kuin sotilaanakin loistavia urotöitä kotimaassa ja ulkomailla ja uhrasi suuren osan elämästään Kustaa Suurelle, kuninkaista parhaimmalle. Hänen aikaansaannoksiaan hämmästelevät naapurit ja Ruotsi asevoimien kanssa tekemisiin joutuneet, mutta yhtä hyvin niistä puhutaan Italiassa, Espanjassa ja Ranskassakin. Åke Tott toimi jo pienestä pitäen monen vuoden ajan sotilaana ottamalla osaa valtamarski, kreivi Jacob De la Gardien kuuluisaan Moskovan retkeen. Sieltä hän jatkoi Preussiin, missä hän osallistui kuninkaan johtamaan sotaan Puolaa vastaan. Palveltuaan välillä erilaisissa sotatehtävissä ulkomailla hän kunnostautui sittemmin myös Ruotsin ja Saksan välisissä uskonsodissa niin, että mahtava kuningas suvaitsi nimittää hänet armeijan ensimmäisen sotamarsalkan virkaan.  Lisäksi Tott sai täydet valtuudet kuninkaalta perustaa valiosotureista koostuvan erikoisyksikön ja toimia saamien valtuuksiensa nojalla Ala-Saksissa. Tott miehitti Pommerin herttuakunnissa Greiftswaldissa, Wismarissa ja Rostockissa samoin kuin Bremenin Stadessa ja Buxtehudessa erittäin vahvoin linnoituksin varustetut tukikohdat ja nujersi perin pohjin noilla alueilla liikkuneen keisarillisen joukon. Samoihin aikoihin kuningas, sotilasansioiden ylin palkitsija, kun oli, myönsi Tottille loistavan kunniaosoituksen lyömällä hänet ritariksi ja antamalla hänelle kultaisen miekan. Tämän jälkeen hän sai voittoisan Ruotsin valtakunnan valtaneuvoksen arvonimen ja vielä postuumisti hänelle lisättiin vielä kreivin arvo.

Åke Tott polveutui isänsä puolelta useita vuosisatoja vanhasta ja erittäin ylhäisestä ruotsalais-tanskalaisesta suvusta, jolla oli läheiset verisiteet myös kuninkaisiin. Samoin äidin puolelta hän oli kuuluisaa sukua, sillä äiti oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n laillinen tytär. Tott oli kahdesti naimissa: ensimmäisen avioliittonsa hän solmi erittäin jalosukuisen rouva Sigfrid Bielken kanssa ja sai tämän kanssa yhden pojan, Klaus Tottin, joka on kuuluisa yhtä hyvin siviilitoimistaan kuin sotilaallisistakin ansioistaan; toisiin naimisiin hän meni erittäin jalosukuisen rouvan, Visingsborgin jne. kreivittären, rouva Christina Brahen kanssa. Tämä eli vielä puolisonsa kuoleman jälkeen ja omisti tämän muistomerkin hänen autuaalle sielulleen.

Luettuanne tekstin vastatkaa sen ja hautakappelin yhteydessä olevien QR-koodien avulla seuraaviin kysymyksiin kommenttipalstassa:

1) Mihin sotiin Åke Tott sotilasurillaan osallistui aikanaan?

2) Mitä kyseinen haudan yhteydessä oleva teksti kertoo ruotsalaisista aatelisista 1500-ja 1600-luvuilla?

# data[].attributes.body
Kuten jo otsikossa kysyttiin: kuka hän on ja missä erilaisissa tehtävissä hän aikanaan palveli Turussa?

Kirjoittakaa vastauksenne kommenttikenttään. Samalla liittäkää vastauksenne yhteyteen kuva yhdestä häntä esittävästä patsaasta, joita on löydettävissä kaksi Turun tuomiokirkon ympäristöstä

Tiedon etsintää voitte käyttää vapaavalintaisia verkkolähteitä.

# data[].attributes.body
Ottakaa kuva yhdestä lukuisista hautapaasista, joita on löydettävissä Turun tuomiokirkosta. Jos pystytte, avatkaa paadessa oleva hautateksti ja pohtikaa, miksi kirkon lattian alle hautaaminen lopetettiin aikanaan vuonna 1784

Lisää tietoa kirkkoon hautaamisesta löytyy alla olevan linkin takaa :)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Katolilaisen Euroopan lailla, haudattiin Suomessakin yläluokkaiset vainajat keskiajalta periytyvän tavan mukaisesti kirkkojen sisään, lattialankkujen alaiseen tilaan, missä ne joskus otollisten olosuhteiden vaikutuksesta muumioituivat. Nykyisen Suomen lounaiselta alueelta ensimmäiset todisteet kirkkohaudoista ovat 1200-luvulta. Nuo haudat ovat kuuluneet kirkonmiehille, vaikka pian hautaus kirkkoon tuli mahdolliseksi muillekin eliitin edustajille. Viimeistään 1700-luvun kuluessa tapa yleistyi alempienkin säätyjen keskuudessa, vaikka se olikin alkuperäisessä muodossaan koskenut ainoastaan yhteiskunnallista kermaa. Tavasta luovuttiin seurakuntakohtaisesti yleensä 1700-luvun loppupuoliskon kuluessa ja viimeistään 1800-luvun alkuvuosikymmeninä.

Kirkkoon hautaamisen syyt olivat moninaiset. Tapaa perusteltiin kristillisen perinteen värittämän kansanuskon voimalla, eikä kirkon kanta sitä kohtaan suinkaan ollut ainoastaan myönteinen. Vainajien sielujen uskottiin yleisesti olevan paremmassa turvassa, mikäli heidän hautapaikansa oli kirkon läheisyydessä tai varsinkin sen suojelevan katon alla. Näin etenkin, kun vaihtoehtona oli rauhattomaksi mielletty lepo epäsiistillä kirkkomaalla, jolla jopa kotieläinten tiedettiin tyydyttävän nälkäänsä kaivamalla esiin matalaan hautaan laskettujen ja huonosti peitettyjen vainajien jäännöksiä.

Arvostetumpina hautasijoina kirkkohaudat olivat kalliimpia ja useimmiten vain varakkaampaa tai yhteiskunnallisesti arvossapidetympää yläluokkaa varten. Kirkkohaudan hankkimisella ja joskus mahtailevaksikin yltyneellä varustelulla osoitettiinkin näin korkeaa sosiaalista asemaa ja erilaiset haudansijat ja rakenteet olivat myös keskenään eriarvoisia. Kirkon itäpäätyä ja sen hautoja erityisesti kuoriosan alla pidettiin yleisesti pyhimpinä. Myös puusta tai kivistä kirkon lattian alle rakennetut usein sukujen omistuksessa olleet kammiohaudat olivat arvokkaampia, vaikka osa erityisesti vähäarvoisemmista vainajista saatettiin kätkeä suoraa rakennusten alusmultiinkin. Kirkkojen lattioiden alaisen hautatilan vähentyessä runsaan hautaamisen seurauksena, kammioista saatettiin käydä luvatta kauppaa. Porvaristo saattoi tiettävästi myös saada kammiohautaoikeuden itselleen palkkioksi runsaista ja avokätisistä lahjoituksistaan kirkolle. Oulussa vuonna 1729 kauppias Fagerholm sai sukunsa käyttöön kammion kuorin alta lahjoitettuaan seurakunnalle uudet urut ja kellon.

Kirkkohautauksiin päätymiseen johtaneet syyt saattoivat usein olla myös käytännön sanelemat. Seurakuntien ahneuksissaan havittelema taloudellinen etu, joka kalliita kirkkohautoja myymällä saavutettiin, oli etenkin kirkkohautakauden loppupuolella tärkeä syy tavan jatkumisen sallimiselle ja lopulta maksukyky olikin useissa seurakunnissa ainoana kriteerinä kirkkohaudan hankkimiselle. Viime kädessä kirkkohautaustavan kieltämistä viivytti sekin, etteivät kirkkohaudan hankkineet seurakuntalaiset olleet valmiita luopumaan arvokkaista sijoituskohteistaan, eivätkä seurakunnat sen kummemmin tahtoneet luovuttaa pois hautauksille varattua tilaa, kun sitä muutenkin tahtoi jatkuvasti olla liian vähän. Myös helpotus, jonka tapa subarktisen talven kivikoviksi jäädyttämillä hautausmailla soi, oli omiaan pitämään sitä yllä.

Kirkkohautaustapa oli kuitenkin herättänyt vastustusta käytännössä varhaiselta keskiajalta, sen alusta alkaen, eli paljon ennen kristinuskon vakiintumista Suomen alueelle. Meillä pääasialliset motiivit tavan vastustamiselle olivat tilanpuute vaatimattomissa kirkoissamme ja ainakin osittain siihen liittyvät vainajien mätänemisestä johtuneet sakraalitilojen hajuongelmat. Kun tilaa hautojen tekemiselle ei tahtonut löytyä, jäivät etenkin multahaudat varsin mataliksi. Uudet hautaukset lähes säännönmukaisesti häiritsivät vanhempia, joissa vainajan pehmytkudos ei läheskään aina ollut ehtinyt maatua. Määräyksiä hautojen syvyydestä ja niiden peittämisestä, sekä kammioiden sinetöimisestä jokaisen hautauksen jälkeen luonnollisesti annettiin ongelmien hillitsemiseksi. Vuoden 1686 kirkkolain mukaan multahautauksista tuli tehdä kolme kyynärää syviä. Usein varsin itsenäisesti toimineissa seurakunnissa monet säännöt kuitenkin kaikuivat kuuroille korville ja 1700-luvun kuluessa esimerkiksi piispantarkastuksissa annettiin ohjeita sulkea arkut hyvin ja peittää mullalla ja tuohella. Arkistolähteistä on löydettävissä useita viitteitä vainajien mätänemisestä ja huonosta peitosta aiheutuviin kirkkotilan hajuhaittoihin. Lämpiminä kesäkuukausina tuoksu ajoi seurakuntia pitämään kirkontoimituksia pihamaalla, tai ainakin avonaisin kirkonovin.

Tavan vastustus voimistui 1700-luvun loppupuolella etenkin papiston keskuudessa. Nyt tiedostettiin entistä paremmin, ettei kuolleiden säilyttäminen elävien keskuudessa ollut terveellistä, vaikka todellinen syy siihen liittyville vaaroille ei vielä ollutkaan paljastunut. Todellisuudessa matalissa haudoissa pesivät kärpäset saattoivatkin levittää vaarallisia taudinaiheuttajia myös kirkkotilaan, vaikka aikalaiset uskoivatkin ajalle tyypilliseen tapaan, miasma-teorian mukaisesti, nimenomaan haudoista nousevan kammottavan kalmankatkun itsessään aiheuttavan tauteja ja kuolemaa. Jonkinlainen alustava käsitys tautien tarttumisista alkoi kuitenkin nostaa päätään. Arkistolähteistä löytyy esimerkiksi ajatus siitä, että epämiellyttävän hajun katsottiin olevan vaarallista erityisesti raskaana oleville vaimoille. Keski-Euroopasta levisi pamflettien ja lehtien mukana varoittavia tarinoita muun muassa vainajien käsittelyn ja hajuille altistumisen seurauksena kuolleista hautausurakoitsijoista. Ajan käsitys näiden mukaan oli, että kyseisen ammatin harjoittajat olivat usein kalpeita ja kuolivat nuorina.

Alaluokan kirkkohautojen kieltämisen lisäksi tavan hillitseminen alkoi myös kulkutauteihin kuolleiden kirkkoon hautaamisen kieltämisellä. Ruttoepidemioiden seurauksena perustettiin kirkosta erillisiä hautausmaita, jonne sairauksiin kuolleita haudattiin. Hautaamisen suorittaneita henkilöitä saatettiin asettaa osittain eristyksiin muista elävistä tietyksi ajaksi, jotta saatiin varmuus, ettei rutto ollut tarttunut. Usein nämä kaupunkien laidoille tai ulkopuolelle perustetut hautausmaat jäivät lyhytaikaisiksi, ja kirkkoon hautaaminen jatkui.

Tautienpelon lisäksi jatkuva hautaustoiminta aiheutti tuhoa kirkon lattia- ja penkkirakenteille. Tämä, yhdessä hautauksista johtuvan kirkon sisätilojen likaantumisen kanssa, edisti tavan lopettamisen eteen tehtyä työtä. Usein viimeiset kirkkohautaukset tehtiin seurakunnissa juuri ennen kirkon remontteja tai uusien kirkkojen rakentamista. Käytössä oleviin kirkkoihin ei enää 1700-luvun lopulle tultaessa tahdottu useissakaan seurakunnissa haudata ja laitonta siitä lopulta tuli vuonna 1822. Tämä kielto ei kuitenkaan jo aiemmin alkaneesta tavan suosion hiipumisesta huolimatta riittänyt lopullisesti hävittämään vuosisatoja vanhaa hautauskäytäntöä, vaikka kirkosta erillisiä ja kaupunkien ulkopuolelle sijoitettuja hautausmaita oli hiljalleen ryhdytty perustamaan jo 1700-luvun viimeiseltä vuosikymmeneltä eteenpäin. Edelleen läpi 1800-luvun erilaisia muistutuksia kiellon noudattamisesta jouduttiin antamaan. Kuitenkin, viimeiset vainajat on laskettu kirkkorakennusten - joskin autioiden sellaisten - suojiin ilmeisesti vasta 1900-luvun alkuvuosina.

---
Kirjoittajat ovat Oulun yliopiston tutkijatohtoreita. Emil Aaltosen säätiön rahoittama Oulun yliopiston Kirkko, tila ja muisti -hanke (2017-2019) tutkii hautaustapojen muutoksia. Hankkeella on omat Facebook-sivut ja blogia voi seurata osoitteessa: https://churchspacememoryproject.wordpress.com/
Lähteitä:

Arbuthnot, John 1751 [1667-1735]. An essay concerning the effects of air on human bodies. J. and R. Tonson and S. Draper, London.

Hiekkanen, Markus 1988. Polvesta polveen täällä. Espoon kirkon esiinkaivettua menneisyyttä. Lappeenranta, Espoon seurakunnat.

Jenner, Mark S. R. 2005. Death, Decomposition and Dechristianisation? Public Health and Church Burial in Eighteenth-Century England. The English Historical Review 120(487):615-632.

Juva, Mikko 1955. Varsinais-Suomen seurakuntaelämä puhdasoppineisuuden hallitsemina vuosisatoina (1600-1808). Väitöskirja. Turku, Turun yliopisto.

Koskela, Tari 1997. Haukiputaan kirkkohautojen dokumentointia ja kirkon historiaa. Alakärppä J & Paavola K (toim.) Haukiputaan kirkkohaudat. Meteli 13. Oulu, Oulun yliopisto: 7-12.

Kuusisto, P. A. 1929. Hautausmaista ja kirkkoon hautaamisesta Porin kaupungissa ja maaseurakunnassa 1700 - 1800-luvuilla. Turun yliopiston ylioppilaskunta, Turun ylioppilas 1. Vammala, Tyrvään kirjapaino OY: 72-86.

Lempiäinen, Pentti 1990. Hautausmaaperinteen rikkaus. Lempiäinen P & Nickels B (toim.) Viimeiset leposijamme. Hautausmaat ja hautamuistomerkit. Imatra: 6-20.

Mickwitz, Axel and Sylvi, Möller 1951. Kokkolan Kaupungin Historia: 1 Osa, Ajanjakso 1620-1713. Kokkolan kaupunki, Kokkola.

Nilsson, Bertil 1989. De sepulturis. Grävrätter i Corpus iuris canonici och I medeltida nordisk lagstiftning. Bibliotheca theologiae practicae. Kyrkovetenskapliga studier. Stockholm.

Paavola Kirsti 1998. Kepeät mullat. Kirjallisiin ja esineellisiin lähteisiin perustuva tutkimus Pohjois-Pohjanmaan rannikon kirkkohaudoista. Acta Universitatis Ouluensis, Humaniora B 28. University of Oulu.

Rimpiläinen, Olavi 1971. Läntisen perinteen mukainen hautauskäytäntö Suomessa ennen isoavihaa. Väitöskirja. Helsinki, Suomen kirkkohistoriallinen seura.

Vahtola, Jouko 1980. Haukiputaan seurakunnan historia. Haukipudas, Haukiputaan Seurakunta.

Väre, Tiina 2017. Osteobiography of Vicar Rungius. Analyses of the bones and tissues of the mummy of an early 17th-century Northern Finnish clergyman using radiology and stable isotopes. Väitöskirja. Acta niversitatis Ouluensis B Humaniora 150, Oulun Yliopisto.

Kategoriat: Hautaustavat, Historiallinen aika, Kallio-Seppä Titta, Ruumishautaus, Suomi, Väre Tiina

Tagged as: epidemiat, historiallinen aika, kirkkohaudat, kirkot, rutto, status, Suomi, taudinaiheuttajat

# data[].attributes.attachment_link.description
FT Tiina Väre & FT Titta Kallio-Seppä - Oulun yliopisto Katolilaisen Euroopan lailla, haudattiin Suomessakin yläluokkaiset vainajat keskiajalta periytyvän tavan mukaisesti kirkkojen sisään, lattialankkujen alaiseen tilaan, missä ne joskus otollisten olosuhteiden vaikutuksesta muumioituivat. Nykyisen Suomen lounaiselta alueelta ensimmäiset todisteet kirkkohaudoista ovat 1200-luvulta. Nuo haudat ovat kuuluneet kirkonmiehille, vaikka pian hautaus kirkkoon tuli mahdolliseksi muillekin eliitin...

# data[].attributes.body
Mikael Agricolan Uuden testamentin käännöksen Se Wsi Testamenti nimiölehti 1548.

# data[].attributes.body
Etsikää Turun tuomiokirkosta kappeli, josta löytyy alla olevan kuvassa näkyvä piispan hautapaasi. Kun olette löytäneet kappelin, etsikää sen lattiasta kissan tassujen painaumat ja kuvatkaa ne.

Kappelin yhteydessä olevien QR-koodien avulla saatte myös lisätietoa, mihin kyseistä kirkon osaa on aikanaan käytetty :)

# data[].attributes.body
Etsikää Turun tuomiokirkosta Tavastien kappeli ja selvittäkää, keitä henkilöitä kyseiseen kappeliin on haudattu eri vuosisatoina. Samalla ottakaa myös kuva Tavast-suvun vaakunasta. Kuvan ja vastauksenne laittakaa kommenttiosuuteen.

Tietoa kappelista saatte sen yhteydestä löydettävien QR-koodien avulla.

# data[].attributes.body
Etsikää Mikael Agricolan kappeli, missä pääsette ihailemaan keskiaikaisia katto-ja seinämaalauksia. Kommentoikaa kommenttikenttään, miltä aikakaudelta oletatte maalausten olevan ja miksi

Etsikää myös kappelin seinästä kuva laivasta, ja pohtikaa, miksi juuri sellainen kuva löytyy kirkon seinästä.

# data[].attributes.body
Istukaa lopuksi vielä ryhmänä kirkon penkille, avatkaa tässä liitteenä videotiedosto ja kuunneltaa kuulokkeilla videolla keskiajalta peräisin oleva musiikkikappale. Kuunnellessanne kappaletta katsokaa ympärillänne olevaa kirkkoa ja pohtikaa, millaiselta se olisi saattanut näyttää keskiajalla.

# data[].attributes.attachment_link.title
Puer natus in Bethlehem (Piae Cantiones)

# data[].attributes.attachment_link.description
Finnish Radio Chamber Choir Timo Nuoranne (conductor) Puer natus in Bethlehem. Unde gaudet Ierusalem. Alleluia. Assumpsit carnem hominis Verbum Patris altissimi. Alleluia. Per Gabrielis nuntium Virgo concepit filium. Alleluia. De matre natus Virgine sine virili semine. Alleluia. In carne nobis similis, peccato sed dissimilis.Alleluia. Cognovit bos et asinus, quod puer erat Dominus.

# data[].attributes.body
Kuvassa Hattulan Pyhän Ristin kirkon puuveistoksia. keskiajalta. Vastaavanlaisia on mitä todennäköisemmin ollut myös löydettävissä Turun tuomiokirkosta keskiajalla.

# data[].attributes.body
Etsikää Turun tuomiokirkosta Kankaisten kappeli. Kappelin yhteydessä olevien QR-koodien ja näkemänne perusteella vastatkaa seuraaviin kysymyksiin kommenttikentässä:

1) Kenen sarkofagi on löydettävissä Kankaisten kappelista?  Missä se alunperin sijaitsi?

2) Minkälaisia erilaisia hänen asemastaan kertovia symboleja löydette kappelista?