# data[].attributes.headline
NotesDen første ting du hører i en kort historie, som du ikke bemærker, er stemmen, der bruges til at sætte en langsom og spændt indstilling for at begynde historien.Forfatteren har skrevet i et tredje person-billede af historien. Historiens tredjepersons visning er for det meste skrevet i et han / hun-format.Forfatteren er den der har skrevet historien, men bruger en historiefortæller til at fortælle historien.Der er mange typer synspunkter, som kan bruges i en historie som et første perspektiv, der snakker i et I-Format i hele novellen.En anden type format at skrive er den anden persons synspunkter, som er skrevet som i visningen af "beskueren", som er du, læseren. For eksempel ville teksten læse: "Du gik i skole den morgen." 

# data[].attributes.subject
NotesDen første ting du hører i en kort historie, som du ikke bemærker, er stemmen, der bruges til at sætte en langsom og spændt indstilling for at begynde historien.Forfatteren har skrevet i et tredje person-billede af historien. Historiens tredjepersons visning er for det meste skrevet i et han / hun-format.Forfatteren er den der har skrevet historien, men bruger en historiefortæller til at fortælle historien.Der er mange typer synspunkter, som kan bruges i en historie som et første perspektiv, der snakker i et I-Format i hele novellen.En anden type format at skrive er den anden persons synspunkter, som er skrevet som i visningen af "beskueren", som er du, læseren. For eksempel ville teksten læse: "Du gik i skole den morgen." 

# data[].attributes.body
Abdimalik

# data[].attributes.body
Der findes 2 slags fortællere, 1. person og 3. person, den 3. persons fortæller indeholder en persons fortæller som kun snakker fra en person, og så er der alvidende fortæller som ved alt om alle, og så er der observerende fortæller som skriver om alt hvad han ser.

Der findes også en utroværdig fortæller, en utroværdig fortæller er en fortæller som fortæller ting men som ikke er 100 procent sikker på om det passer.

# data[].attributes.headline
Hallo du, ja dig der, du har lige læst overskriften, så brug lig 5 min på at læse min padlet.

# data[].attributes.subject
Hallo du, ja dig der, du har lige læst overskriften, så brug lig 5 min på at læse min padlet.

# data[].attributes.body
- I en historie er der enten 1. eller 3. persons fortæller. Når der er 1.personsfortæller i en fortælling, så står der jeg og det er fra en persons synsvinkel vi hører fra. Når det er 3 persons fortæller så er det en som skriver hvad der sker i fortælling. Der er mange forskellige fortæller. Fx. er der alvidende, det betyder at han ved om alt og hvad der sker i fortælling. En observerende fortæller det han ser og hvad der sker. Personbunden fortæller er næste ligesom jeg-fortæller, men bruger bare han eller hun. Utroværdig, gøre grin med andre og så kan misforstå historien.
David Khang Pham

# data[].attributes.body
Video 1

Det første du hører i en novelle, som du ikke lægger mærke til er den stemme som fortæller historien.

Fortælleren og forfatteren er ikke det samme.

Forskellen er, at fortælleren er den som fortæller historien.

Forfatteren er den som skriver historien.

Man kan sige, at forfatteren er den, som bestemmer hvad, der bliver skrevet

Det der bliver skrevet fortæller fortælleren.

Fortælleren kan faktisk også selv være med i historien.

Men forfatteren kan ikke.

Video 2

Hos jeg-fortælleren ligger synsvinklen på en bestemt person

Som læser må vi ikke sætte lighedstegn mellem jeg-fortælleren og forfatteren

Video 3

Når der tales om en utroværdig. Så er det når fx. man er ironisk eller hemmelig.

Video 4
En observerende fortæller
- Ahmad

# data[].attributes.body
Fortæller : Det er en der fortæller om novellen

Jeg fortæller:       -      Hos jeg-fortæller ligger synsvinklen hos en bestemt person.

Utroværdig fortæller = At person er hemmelige og går grin med andre hvis man ikke finde ud af at person er en utroværdig fortæller så kan man misforstå bogen når man læser den.

Observerende fortæller:  - Den observerende fortæller ser alt udenfor

- Vi hører hvad personerne gøre, siger men ikke deres                               tanker og følelser

Synsvinkel =  der er to synsvinkler en indre synsvinkel og en ydre synsvinkel

Indre synsvinkel er når fortælleren er inde i person  tænker altså den person som fortæller historien  altså hvad personen tænker eller ser ud . Indre synsvinkel: fortælleren har adgang til personernes tanker og følelser. Læseren bliver delagtiggjort i, hvad personerne føler, tænker og sanser.

Og ydre synsvinkel er, når fortælleren står uden for handlingen. Han beskriver handlingen og personerne udefra som en fotograf, der med sit kamera afgør, hvad der skal vises. Som læsere må vi selv læse mellem linjerne og tolke, hvad vi tror personerne tænker, ud fra det, de siger, og det, de gør.

Personbunden fortæller = det er ligesom en jeg-fortæller ½ men i stedet for at sige han eller hun siger han bare

Alvidende fortæller =  At person vid alt også om fritid og fortid, person kommentar også til de personer.

Hijran, Mariam og Han

# data[].attributes.headline
A) 1. personsfortæller (jegfortæller)Refererer til sig selv som ”jeg” og er én af hovedpersonerne. Han/hun fortæller hvad han/hun ved og tænker. Læseren kommer derfor ofte til at kende fortælleren godt og vil muligvis også sympatisere med ham/hende. 1. personsfortællinger er ofte spændende, overbevisende og medrivende.Eks. Jeg gik en lang tur i de smukke skove.

# data[].attributes.subject
A) 1. personsfortæller (jegfortæller)Refererer til sig selv som ”jeg” og er én af hovedpersonerne. Han/hun fortæller hvad han/hun ved og tænker. Læseren kommer derfor ofte til at kende fortælleren godt og vil muligvis også sympatisere med ham/hende. 1. personsfortællinger er ofte spændende, overbevisende og medrivende.Eks. Jeg gik en lang tur i de smukke skove.

# data[].attributes.body
Khadija og Dung

# data[].attributes.body
A) 1. personsfortæller (jegfortæller)

Refererer til sig selv som ”jeg” og er én af hovedpersonerne. Han/hun fortæller hvad han/hun ved og tænker. Læseren kommer derfor ofte til at kende fortælleren godt og vil muligvis også sympatisere med ham/hende. 1. personsfortællinger er ofte spændende, overbevisende og medrivende.

Eks. Jeg gik en lang tur i de smukke skove.

B) 3. personsfortæller

Refererer til personerne i fortællingen som ”han”, ”hun”, eller ”de” og deltager ikke selv i handlingen. 3. personsfortælleren er – oftest – som en flue på væggen.

Eks. Hun gik en lang tur i de smukke skove.

OBS:

Til 3. personsfortælleren findes der 3 underkategorier, hvor synsvinklerne er forskellige:

1. 1. Observerende fortæller:

2. Hvis der er tale om en observerende eller objektiv fortæller, er synsvinklen ydre. Alt er set udefra. Denne fortæller går ikke ind i tanker og følelser. Den beskriver kun, hvordan tingene ser ud. Alt er set udefra. Neutralt. Den observerende fortæller er ikke altid god til skønlitteratur, da den kun beretter, hvad der sker – som et skjult kamera. Der er ingen følelser eller tanker. Kun ren beskrivelse og dialoger. Fortælleren har ikke adgang til tekstens personers tanker og følelser. Fortælleren kan sammenlignes med et skjult kamera, der blot registrerer, hvad der sker.
Ingen viden om personernes indre liv

3. 2. Alvidende fortæller:

4. Denne fortæller har det fulde overblik over historien og råder over det, man kalder en alvidende synsvinkel. Fortælleren kan gå ind og ud af flere personers tanker og følelsesliv, kender deres fortid og sågar ofte deres fremtid. Den alvidende fortæller ved, hvad der foregår mange steder på én gang og kan desuden kommentere handlingen (forfatterkommentar) og henvende sig direkte til læseren.
Total viden om personernes indre liv (fordi der er adgang til alle personernes tanker og der kan fortælles ud fra fleres synsvinkler)

5. 3. Personalfortæller:

6. Hvis der er tale om en personalfortæller/personbunden fortæller, ligger synsvinklen hos en af de vigtige personer i fortællingen. Vi får vedkommendes tanker, og det er fortalt sådan, som han eller hun ser tingene. Synsvinklen er således begrænset til personen, og dermed også hovedsagelig indre, men ofte forbundet med et ydre syn på handlingen.
Begrænset viden om personernes indre liv (fordi der netop kun fortælles ud fra én persons synsvinkel)

Eksempler

1. personsfortælling:

Jeg trådte ind i lokalet. Alle stirrede de på mig. Jeg følte, hvordan sveden langsomt begyndte at pible frem på min ryg og min pande. Mine armhuler var i brand og sveden var den eneste mulige lindring. Jeg følte mig gennemblødt, beskidt og ildelugtende, og allerede nu begyndte ydmygelsen at trænge sig på. Jeg fornemmede, hvordan alle i lokalet stirrede på mig. De lignede små modbydelige væsner, der kun ville mig ondt. Det var som om alle deres små stikkende øjne bare hungrede efter min ydmygelse. På forreste række satte folk sig ekstra godt tilrette i stolene – som om de nu skulle nyde mit nederlag fra første parket. Pludselig følte jeg, at al luften blev suget ud – og alle befandt vi os i et rum uden for tid og sted.

– Alt fortælles fra jegpersonens synsvinkel. Der er derfor et indre syn, men også et ydre syn på handlingen. Det hele er dog bundet til jegpersonen, og der er derfor begrænset viden.

3. personfortælling:

Observerende fortæller:

Marianne trådte ind i lokalet. Hun kiggede rundt på alle sine medstuderende og kløede sig i håret. Man kunne se sveden samle sig i dråber på hendes pande. Der var ingen reaktion fra dem. Intet. Ingen gjorde noget. Alle sad de musestille og stirrede på hende med længselsfulde øjne. Nogle få stykker på forreste række rykkede lidt rundt på stolen og lænede sig ekstra godt tilbage. De gjorde sig magelige. Lokalet var højspændt af forventningen om, at noget forfærdeligt skulle ske. Og pludselig var det, som om al luften i lokalet blev suget ud – og alle befandt sig uden for tid og sted.

– Her er der ingen beskrivelse af tanker eller indre liv. Det er ren observation. Effekten er ofte meget kølig og distanceret. Der er derfor kun ydre synsvinkel. Der er derfor også, hvad vi kan kalde ingen viden.

Alvidende fortæller:

Marianne trådte ind i lokalet. Hun kunne godt mærke, hvordan hun begyndte at svede. Alt begyndte at svimle for hende. Hele situationen mindede om hendes første dag i skolegården, hvor hun tissede i bukserne af rædsel, da børnene stimlede omkring hende og begyndte at spytte. De stirrer på mig, tænkte hun. De stirrer på mig som onde små væsner, der ønsker, at noget dårligt skal ske. Og det var rigtigt. De havde ondskab i blikket. Der var en næsten liderlig længsel efter, at det hele skulle gå galt; at hun nu skulle bryde sammen, ødelægge sig selv og ydmyge sig selv foran dem alle. Det skulle blive godt, tænkte de alle. Flere godtede sig over, at de havde placeret sig forrest i lokalet. Den bedste plads til den kommende forestilling. Det skulle blive rigtig, rigtig godt. Pludselig var det var som om, al luften blev suget ud ad lokalet – og alle befandt de sig uden for tid og sted.

# data[].attributes.body
1. personsfortæller (jegfortæller)

Refererer til sig selv som ”jeg” og er én af hovedpersonerne. Han/hun fortæller hvad han/hun ved og tænker. Læseren kommer derfor ofte til at kende fortælleren godt og vil muligvis også sympatisere med ham/hende. 1. personsfortællinger er ofte spændende, overbevisende og medrivende.

3. personsfortæller

Refererer til personerne i fortællingen som ”han”, ”hun”, eller ”de” og deltager ikke selv i handlingen. 3. personsfortælleren er – oftest – som en flue på væggen.
- Samah