# data[].attributes.headline
רפלקציה על ידי אוראל אביקזר

# data[].attributes.subject
רפלקציה על ידי אוראל אביקזר

# data[].attributes.body
אני למדתי הרבה מכול החוויה הזאת ונהנתי לקבל תגובות מאנשים ודעות ולקרוא וללמוד על הערכים של ההורים.

# data[].attributes.headline
רפלקציה על ידי בן צביקל

# data[].attributes.subject
רפלקציה על ידי בן צביקל

# data[].attributes.body
היה לי כיף לעשות את העבודה כי השקלתי ממנה על המושג הורות.

# data[].attributes.headline
"למה בכל מדינה יש הרגלי הורות אחרים?בנורווגיה מקובל להשאיר תינוקות מחוץ  לבתי קפה כדי שינשמו אוויר צח, בסין מלמדים אותם לעשות את צרכיהם לפי פקודה ובצרפת הילדים אוכלים בדיוק את מה שאוכלים הוריהם"

# data[].attributes.subject
"למה בכל מדינה יש הרגלי הורות אחרים?בנורווגיה מקובל להשאיר תינוקות מחוץ  לבתי קפה כדי שינשמו אוויר צח, בסין מלמדים אותם לעשות את צרכיהם לפי פקודה ובצרפת הילדים אוכלים בדיוק את מה שאוכלים הוריהם"

# data[].attributes.body
לפי איך שרואים בציטוט לכול מדינה יש דרכים משלה לטפל בילדים ובמשפחה שלהם כי לכול מדינה יש מנהגים משלה יש כאלו שמעודדות אלימות ויחס לא טוב ויש כאלו שרוצים שהילדים שלהם ילמדו ויהיו בני אדם טובים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בראפטינג שעשינו בטיול משפחתי בצרפת לפני כמה שנים, כללה הקבוצה שלנו שתי משפחות ישראליות ועוד כמה ממדינות שונות. המדריך היה צרפתי, מלא אנרגיה ולראשו קסדה עם כנפיים (כמו אסטריקס). באמצע המסלול עצרנו במקום ציורי ויפה, והמדריך עבר בין הסירות שבהן ישבנו, והפך אותן. כולם נפלו למים והשתכשכו בצהלות של שמחה. בתוך ההמולה בלטה משפחה בריטית אחת, בניה בני עשרה לערך, שנראו קצת נבוכים מכל המצב. "אדוני, אדוני", קרא אחד מהם למדריך, "מה הפרוצדורה המקובלת כעת?". הילדים הישראלים התבוננו בפליאה, הוריהם גירדו את ראשם...

﻿

# data[].attributes.attachment_link.title
למה בכל מדינה יש הרגלי הורות אחרים?

# data[].attributes.attachment_link.description
בראפטינג שעשינו בטיול משפחתי בצרפת לפני כמה שנים, כללה הקבוצה שלנו שתי משפחות ישראליות ועוד כמה ממדינות שונות. המדריך היה צרפתי, מלא אנרגיה ולראשו קסדה עם כנפיים (כמו אסטריקס). באמצע המסלול עצרנו במקום ציורי ויפה, והמדריך עבר בין הסירות שבהן ישבנו, והפך אותן. כולם נפלו למים והשתכשכו בצהלות של שמחה.

# data[].attributes.headline
"על פי הסיפור המקראי, היה יוסף בן הזקונים של יעקב מאשתו אהובתו רחל, לה היה זה הבן הבכור, ולכן יעקב אהב אותו אהבה יתרה, והעניק לו כתונת פסים. אהבה זו גרמה לקנאה גדולה. בנוסף, יוסף הביא את דיבת אחיו בפני אביהם – והם שנאו אותו בשל כך"

# data[].attributes.subject
"על פי הסיפור המקראי, היה יוסף בן הזקונים של יעקב מאשתו אהובתו רחל, לה היה זה הבן הבכור, ולכן יעקב אהב אותו אהבה יתרה, והעניק לו כתונת פסים. אהבה זו גרמה לקנאה גדולה. בנוסף, יוסף הביא את דיבת אחיו בפני אביהם – והם שנאו אותו בשל כך"

# data[].attributes.body
" ותקרא את שמו יוסף לאמר יסף יהוה לי בן אחר"
לפי דעתי ההורים צריכים לכבד את כל הילדים באותה המידה כי אחרי זה יהיו מריבות בין כל האחים וכולם ישנאו את כלם.

# data[].attributes.attachment_link.title
יוסף - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
יוסף היה בנו האהוב של יעקב, דבר שהביא לקנאת האחים בו, עד למכירתו. לאחר מכירתו נמכר יוסף ל פוטיפר במצרים, הפך לראש ביתו, אך לאחר מכן נאסר בבית האסורים בעקבות עלילה שהעלילה עליו אשת פוטיפר, שכביכול ניסה לאנוס אותה. בכלא יוסף פתר לשרי פרעה את חלומותיהם, ולאחר שפרעה עצמו חלם חלום ופותר אין לו, הובא יוסף לפניו.

# data[].attributes.headline
"המונח הורות מתאר את הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי. את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי"

# data[].attributes.subject
"המונח הורות מתאר את הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי. את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי"

# data[].attributes.body
הציטוט הזה מדבר על התפקיד של ההורות במה שהם עושים לעצמם ולשאר בני המשפחה איך שהם מגדלים את הילדים שלהם עד שהם הופכים להיות עצמאים

# data[].attributes.attachment_link.title
הורות - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
בספרות ה אנתרופולוגית מקובל היה כי הורות (או "העמדת צאצאים") היא אחד המאפיינים של כל משפחה, וכי הרצון להיות הורים הוא תכונה מהותית של כל אדם באשר הוא אדם. כיום מקובלת בקרב חוקרי מגדר העמדה לפיה על אף שיש בסיס ביולוגי ו אינסטינקטיבי לרצון להיות הורים, הרי שהפרשנות ה תרבותית הניתנת לבסיס ביולוגי זה גורמת לו לקבל משמעויות שונות לחלוטין ב קהילות שונות.

# data[].attributes.headline
בכל פעם כששמש שוקעת וכשמטוס בשמיים עובר אתה שם בכל אלה, שומר מלמעלה שכלום לא יהיה כאן חסרו כשגשם ראשון מגיע והלילה אפל ומנו כראתה שם בכל אלה, דואג מלמעלה שלא יהיה לנו קרוב ינינו נמצא הים השמיים ואולי העולם וגם הם לא יפרידו בינינו, ילדי הקטן ואפשר לנסות ולחייך, לאהוב וללכת קדימהו בסוף ניפגש ונשוב להיות ילד ואבא ואמא בכל פעם כשיש יום הולדת ולבית באים חברים אתה שם בכל אלה, משגיח למעלה שרק יהיה פה טעים וכשבכי תינוק מפציעזה דוקר ושורף את הלבאתה שם בכל אלה, שומר מלמעלה שלא יהיה לי כואב ובינינו נמצא הים השמיים ואולי העולם וגם הם לא יפרידו בינינו, ילדי הקטן ואפשר לנסות ולחייך, לאהוב וללכת קדימה ובסוף ניפגש ונשוב להיות ילד ואבא ואמא

# data[].attributes.subject
בכל פעם כששמש שוקעת וכשמטוס בשמיים עובר אתה שם בכל אלה, שומר מלמעלה שכלום לא יהיה כאן חסרו כשגשם ראשון מגיע והלילה אפל ומנו כראתה שם בכל אלה, דואג מלמעלה שלא יהיה לנו קרוב ינינו נמצא הים השמיים ואולי העולם וגם הם לא יפרידו בינינו, ילדי הקטן ואפשר לנסות ולחייך, לאהוב וללכת קדימהו בסוף ניפגש ונשוב להיות ילד ואבא ואמא בכל פעם כשיש יום הולדת ולבית באים חברים אתה שם בכל אלה, משגיח למעלה שרק יהיה פה טעים וכשבכי תינוק מפציעזה דוקר ושורף את הלבאתה שם בכל אלה, שומר מלמעלה שלא יהיה לי כואב ובינינו נמצא הים השמיים ואולי העולם וגם הם לא יפרידו בינינו, ילדי הקטן ואפשר לנסות ולחייך, לאהוב וללכת קדימה ובסוף ניפגש ונשוב להיות ילד ואבא ואמא

# data[].attributes.body
אנחנו בחרנו קטע הזה בגלל שזה מדבר על אמא אבא ושזה שיר שמדבר על פרידה בין הורים לילד שלו ומי שכתב אותי הוא:

עילי בוטנר וילדי החוץ והראל סקעת

# data[].attributes.attachment_link.title
עילי בוטנר וילדי החוץ מארחים את הראל סקעת  - ילד ואבא ואמא (אתה שם)

# data[].attributes.attachment_link.description
מילים ולחן : עילי בוטנר שירה: עילי בוטנר,ילדי החוץ אדר גולד ואוהד שרגאי מארחים את הראל סקעת הפקה אומנותית : גדי גידור עיבוד והפקה מוסיקלית : עמוס בן דוד עריכת קליפ מילים: סיני גרפיקס בע"מ בכל פעם כששמש שוקעת וכשמטוס בשמיים עובר אתה שם בכל אלה, שומר מלמעלה שכלום לא

# data[].attributes.body
אני חושב על הציטוט הזה כציטוט נכון באיכר שהוא כתוב בעשרת הדיברות וכך אפשר לדעת אבל גם אם זה לא היה כתוב בעשרת הדיברות צריך לכבד את הוריך ובחרתי בוא בגלל שזה קשור למשפחה ומשפחה והורים זה לדעתי בין הדברים הכי חשובים שיש ושצריך לדעת והציטוט המקוצר הוא "כַּבֵּד אֶת-אָבִיךָ, וְאֶת-אִמֶּךָ".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כיבוד אב ואם היא מצוות עשה דאורייתא, הדיבר החמישי ב עשרת הדיברות. מצוות כיבוד אב ואם היא מאותן מקצת מצוות שהתורה פירטה בהן את שכרו של המקיים מצווה זו כפי המופיע בהמשך הפסוק: "לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ, עַל הָאֲדָמָה, אֲשֶׁר-ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָך".

באחרונים חקרו בגדר מצווה זו האם היא מצווה שבין אדם למקום או מצווה שבין אדם לחברו.

מקור מצוות כיבוד אב ואם נלמד מהפסוק בספר שמות: "כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ" ( שמות, כ', י"ב).

מצוות כיבוד, היא מצווה שכוללת בעיקר עשיית מעשים חיוביים לצורך כבוד האב, בניגוד למצוות מורא אב ואם שנלמדת מהפסוק: "אִישׁ אִמּוֹ וְאָבִיו תִּירָאוּ, וְאֶת שַׁבְּתֹתַי תִּשְׁמֹרוּ, אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם" ( ויקרא, י"ט, ג'), אשר לפיה יש להיזהר מלעשות מעשים שלילים, הנוגדים לעקרון הכיבוד.

רש"י מפרש את ההבדל בין שני הציווים על פי האמור בתלמוד ( מסכת קידושין, דף לא, עמוד ב):

איזהו מורא? לא ישב במקומו, ולא ידבר במקומו, ולא יסתור את דבריו.

ואיזהו כבוד? מאכיל ומשקה, מלביש ומנעיל, מכניס ומוציא.

מלבד חיובים אלה שהם מדאוריתא הוסיפו חז"ל אף חובה לזון ולסעוד אותם במידת הצורך לעת זקנה, ולאחר פטירתם להביאם לקבורה.

כמו כן, קיימת חובה של קימה לכבוד אביו ואמו, בדומה למצוה והדרת פני זקן.

בתלמוד העירו על ניסוח המילה בתורה; "כבד את.. ואת.." -ריבוי "את" במקום ו' החיבור.. והסבירו לרבות אחיך הגדולים שאף אותם צריך לכבד. באחרונים נחלקו האם הכוונה לאח הגדול ביותר, או לאח הגדול ממנו, ולא דווקא הגדול בבית.

מלבד מצוות הכיבוד ישנם עוד שתי מצוות לא תעשה הכרוכות אף הן ביחס להורים: 1. איסור קללת אב ואם, 2. איסור הכאת אב ואם. העובר על איסורים אלו מתחייב מיתה.

שורשי המצווה הם, לפי ה רמב"ם, בהכרת התודה שכל ילד צריך להרגיש כלפי הוריו על הבאתו לעולם (על פי ה יהדות בתהליך ה לידה שותפים האב, האם והקב"ה) ועל גידולו.

אך למעשה אף אם אין גידול והשתדלות מצד ההורים החובה על הילד נשארת ולכן אף ילד מאומץ מחויב לכבד את הוריו הביולוגיים אף שלא גידלו אותו שכן לא מדובר רק בהכרת תודה שזה דבר שכלי אלא מצד המצווה האלוקית.

חובת כיבוד ההורים הוסמכה לחובת כיבוד הקדוש ברוך הוא - "הוקש כבוד אב לכבוד המקום" ולכן אדם שלא מכבד הורים בהכרח לא מכבד מספיק את הקב"ה.

שכר אריכות ימים

מצוות כיבוד הורים היא אחת המצוות היחידות ששכרן כתוב וידוע - אריכות ימים. עם זאת, ה תלמוד משנה את פשטו של הכתוב: "למען יאריכון ימיך - בעולם שכולו ארוך", דהיינו ב עולם הבא.

ציווי זה מתפרש בשני אופנים:

כבד את הוריך וחייך יתארכו; מי שכיבד את הוריו חייו יתארכו.

כבד את הוריך ויהיו לך ימים ארוכים כלומר תספיק יותר.

החוק המקראי מטיל עונש מוות, בתנאים מסוימים, על בן שמקלל את הוריו ( ויקרא, כ', ט') או מכה אותם ( שמות, כ"א, ט"ו) . כמו כן, במקרא ישנו המושג בן סורר ומורה שמתואר כצעיר פורק עול "שזולל וסובא" ( דברים, כ"א, י"ח- כ"א) והוא אבטיפוס לאדם שעובר על מצווה בסיסית זו, של כיבוד אב ואם, ולפי החוק המקראי עונשו היה מוות.

ה משנה ( מסכת כריתות ו' ט') קובעת סדר עדיפויות בין ההורים, מבחינת מעמדם במשפחה, במקרה של התנגשות בין כבודם ורצונותיהם. לפי המשנה מעמדו של האב קודם למעמדה של האם וכבודו קודם לכבודה:

האב קודם לאם בכל מקום; יכול שכבוד האב עודף על כבוד האם--תלמוד לומר "איש אימו ואביו תיראו" ( ויקרא, י"ט, ג'), מלמד ששניהם שקולין. אבל אמרו חכמים, האב קודם לאם בכל מקום, מפני שהוא ואימו חייבין בכבוד אביו.

פשוטו של מקרא משווה בין כבוד האם לכבוד האב. ה רמב"ם, ב משנה תורה, הלכות ממרים הבין את פשט הפסוק: "הקדים אב לאם בכבוד, והקדים אם לאב במורא -- ללמד ששניהם שווין, בין לכבוד בין למורא".

אמנם, אם האב והאם נשואים, קודם כבודו של האב לכבודה של האם. הסיבה לכך היא "שאתה ואמך חייבים בכבוד אביך" (ב תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"א, עמוד א'). אך כאמור, התלמוד קובע מפורשות כי אם ההורים גרושים אין כל הבדל בין חובת כיבוד האב לחובת כיבוד האם, ורק אם הם נשואים קודמת חובת כיבוד האב, מכיוון שגם האם חייבת בכבודו של בעלה - האב.

גדר המצווה - בספרי האחרונים חקרו בגדר מצוות כיבוד הורים, האם היא מצווה שבין אדם לחברו, או מצווה שבין אדם למקום.

כשאין לאב הנאה - בראשונים נחלקו האם כשהאב אינו נהנה, האם נכלל הדבר במצוות כיבוד אב או לא.

ב תלמוד הבבלי וב תלמוד הירושלמי ישנם דיונים רבים בהקשר לכיבוד הורים, הן הלכתיים והן אגדתיים-מוסריים.

סיפורים אחדים עוסקים בשבחם של מי שהדרו בקיום המצווה:

סיפור דמא בן נתינה עוסק בחכמים שיצאו לחפש אבן ישפה לחושן של הכהן הגדול במקום זו שאבדה. הגיעו לדמא ורצו לקנות ממנו את האבן, אך זה סירב מכיוון שהוצאת האבן מהתיבה שבה היא נמצאת תעיר את אביו (ישנה מחלוקת בתלמוד האם מפתחות התיבה היו בידי אביו או מתחת לכריתו, או שמא רגלי אביו היו מונחות על התיבה). החכמים ניסו שוב ושוב להעלות את המחיר שהם מוכנים לשלם עבורה. לאחר מכן, כשהחכמים פנו לדרכם ללא האבן, בא אליהם דמא בן נתינה עם האבן. החכמים רצו לשלם את מלוא הסכום כפי שעמד לאחר שהעלו אותו. דמא בן נתינה סירב באומרו לחכמים, "מה מוכר אני לכם את כיבוד אבותי במעות כסף?"

סיפור נוסף על דמא בן נתינה מספר על מקרה שקרה כשישב עם נכבדי רומא ולבוש בבגד מיוחד (סירקון של זהב). אמו, שלקתה בנפשה, נכנסה, קרעה את בגדו וירקה בפניו לעיני כל חכמי רומא. למרות הבושות הגדולות, שתק דמא ולא ביישה, ואפילו לא גער בה. בתלמוד מובא סיפור זה כמופת לכיבוד הורים, למרות התבזות עצמית.

במדרש רבה על הפסוק "וַתִּקַּח רִבְקָה אֶת בִּגְדֵי עֵשָׂו בְּנָהּ הַגָּדֹל הַחֲמֻדֹת, אֲשֶׁר אִתָּהּ בַּבָּיִת" (ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוק ט"ו) מסופר: "אמר ר' שמעון בן גמליאל: כל ימי הייתי משמש את אבא, ולא שמשתי אותו אחד ממאה ששמש עשו את אביו. אני, בשעה שהייתי משמש את אבא, הייתי משמשו בבגדים מלוכלכין, ובשעה שהייתי יוצא לדרך הייתי יוצא בבגדים נקיים, אבל עשו, בשעה שהיה משמש את אביו, לא היה משמשו אלא בבגדי מלכות."

סיפורים אחרים מלמדים שאין גבול להשקעה הנדרשת בקיום המצווה:

מסופר בתלמוד הירושלמי: אמו של רבי טרפון ירדה לטייל לתוך חצירה בשבת ונפסק קורדייקין שלה, והלך רבי טרפון והניח שתי ידיו תחת פרסותיה והייתה מהלכת עליהן עד שהגיעה למיטתה. פעם אחת נכנסו חכמים לבקרו, אמרה להן: "התפללו על טרפון בני שהוא נוהג בי בכיבוד יותר מדאי". אמרין לה: "מה הוא עביד ליך?" ותניית להן עובדא. אמרין לה: "אפילו הוא עושה כן אלף אלפים עדיין לחצי הכיבוד שאמרה התורה לא הגיע".

בהמשך לסיפור זה מופיע מעשה באמו של רבי ישמעאל שהתלוננה באוזני חכמים על שבנה אינו מכבד אותה. כאשר התפלאו ושאלו: מה עשה לה, ענתה שכאשר יצא מבית הוועד רצתה לרחוץ רגליו ולשתות את המים, ולא נתן לה. אמרו על כך חכמים: "הואיל והוא רצונה הוא כיבודה".

סיפור נוסף בתלמוד ירושלמי מלמד שבקיום המצווה יש להקפיד על כבוד האב. הנה הסיפור בתרגום לעברית:

יש שהוא מאכיל את אביו פטומות ויורש גיהנום, ויש שהוא קושרו בריחיים ויורש גן עדן. כיצד הוא מאכיל את אביו פטומות ויורש גיהנום? אדם אחד היה מאכיל את אביו תרנגולים מפוטמים. פעם אחת אמר לו אביו: בני, אלה מנין לך? אמר לו: סבא סבא, אכול ושתוק, שכלבים אוכלים ושותקים. נמצא מאכיל את אביו פטומות, ויורש גיהנום.

כיצד קושרו לריחיים ויורש גן עדן? אדם אחד היה טוחן בריחיים. הגיע צו מהמלך להביא טוחנים אליו. אמר האדם לאביו: אבא, היכנס טחון תחתיי, ואני אלך לעבודת המלך, שאם יבוא ביזיון, אתבזה אני ולא אתה, ואם יבוא לידי מלקות, אלקה אני ולא אתה. נמצא קושרו לריחיים, ויורש גן עדן.

היחס ל מורים קשור למצווה זו, שכן לפי התפיסה החז"לית, בעוד שההורה מביא את האדם לעולם הזה ומקנה לו קיום פיסי, המורה מקנה לאדם ידיעות ו מוסר, מביאו ל עולם הבא ומקנה לו קיום רוחני. בשל כך בכמה מצוות אף יש להקדים את מוריו הרוחניים של האדם להוריו. המצווה לכבד חכמים ומורים נלמדת מהפסוק והדרת פני זקן.

גם ב חוקי חמורבי ניתן למצוא התייחסות למצוות כיבוד אב ואם, אך שם העונש חמור פחות מאשר במקרא: "בן כי יכה את אביו, הם את ידיו יקצצו" (סעיף 195) ואילו במקרא דינו מוות.

הרב אליעזר מלמד, ‏הלכות כיבוד הורים, באתר פניני הלכה

אסופת מאמרים בנושא כיבוד הורים, באתר אסיף

הלכות כיבוד אב ואם בקיצור שולחן ערוך

כיבוד אב ואם, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"

קובי פלדמן, ‏דמא בן נתינה - דוגמת כיבוד אב ואם, באתר "דעת"

אודיה צוריאלי, דיון במצוות כיבוד הורים, באתר כתבים

איך אני יכול לכבד את אמי כשלא מגיע לה כבוד?

עודד גולדברג, ‏טיפול בבית המדרש - עד היכן מגיעה מצוות כיבוד אב ואם?, 6, סיון תשנ"ט, באתר נאמני תורה ועבודה

כיבוד אב ואם- צאו וראו מה עשה גוי לאביו באשקלון, באתר "לב לדעת"

הלכות כיבוד הורים בשפה פשוטה - כולל סיפורים והסברים

הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.

# data[].attributes.attachment_link.title
כיבוד אב ואם

# data[].attributes.attachment_link.description
כיבוד אב ואם היא מצוות עשה דאורייתא, הדיבר החמישי ב עשרת הדיברות. מצוות כיבוד אב ואם היא מאותן מקצת מצוות שהתורה פירטה בהן את שכרו של המקיים מצווה זו כפי המופיע בהמשך הפסוק: "לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ, עַל הָאֲדָמָה, אֲשֶׁר-ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָך". באחרונים חקרו בגדר מצווה זו האם היא מצווה שבין אדם למקום או מצווה שבין אדם לחברו.