# data[].attributes.body
Statement of Inquiry: Art becomes a space where identity is shaped through stylistic and structural decisions.

# data[].attributes.body
Statement of Inquiry: Through unique interpretation and composition, artists communicate transformation and shifts in society. Objective: B (Developing), D (Evaluating)

# data[].attributes.body
Name: Agnė Šlepikaitė

Date of birth: 2010.06.04

Age: 15-years-old

School: Karalienės Mortos Mokykla (KMM)

# data[].attributes.body
Iš šios tyrimo dalies, aš sužinojau kuo skiriasi impresionizmas ir postimpresionizmas. Impresionizmo darbai labai svarbus momentiškumas ir būtiniausiai - šviesa. Taip pat impresionizmas susitelkia labiau į gamtą. Postimpresionizmui būdinga kontūras bei formos. Postimpresionizmui nėra itin svarbu šviesa. Neoimpresionizmas buvo savaime aiškus, bet sužinojau terminą „divizionizmas" – tai keletų spalvų susiliejimas į vieną.

Ši tema man buvo gan įdomi, bet tikrai buvo spragų, kaip analizuoti paveikslo detalę kokius šešis kartus.

# data[].attributes.body
Teptukus kuriuos pastebėjau, kad labiausiai naudojo iš įvairių vaizdelių buvo: [pateikta nuotrauka]

# data[].attributes.headline
Impresionizmo ir postimpresionizmo stilių ir potepių pasibandymas

# data[].attributes.subject
Impresionizmo ir postimpresionizmo stilių ir potepių pasibandymas

# data[].attributes.body
Iš pat pradžių, aš išsirinkau tam tikrus teptukus ir vaizdelius. Nusprendžiau pasidaryti ir postimpresionizmą, ir impresionizmą, kad nuspręsčiau kurį stilių norėčiau priskirti savo kapinių paveikslui.

Vadovavausi dviem vaizdeliais (nuorodos apačioje). Vienas – Vincent van Gogh postimpresionizmas, kitas – Claude Monet impresionizmas.

Vaizdeliai:

Claude Monet:

https://www.youtube.com/watch?v=Bkheu99K5lY&list=PL1LAvgmGOZawn0IBAr9qWCTciq7wccw3J&index=1

Van Gogh:

https://www.youtube.com/watch?v=4ozOxCdGXrw&list=PL1LAvgmGOZawn0IBAr9qWCTciq7wccw3J&index=2

# data[].attributes.headline
Claude Monet ir Vincent van Gosh impresionizmo ir postimpresionizmo bandymų spalvos

# data[].attributes.subject
Claude Monet ir Vincent van Gosh impresionizmo ir postimpresionizmo bandymų spalvos

# data[].attributes.body
Čia aš eksperimentavau su spalvomis. Vincent van Gogh spalvose matome, kad aš iš pradžių maniau imti tokią tamsesnę, ne tokią kontrastuota, geltoną. Vėliau supratau, kad reikėjo ryškesnios geltonos ir gerai, kad supratau tai iš anksto, nes galutinis rezultatas daug geriau atrodė su ryškesne geltoną.

Claude Monet spalvos buvo labiau ramios ir jas gauti buvo lengviau, bet piešiant Claude Monet paveiksliuką, kompoziciją buvo sunku gauti.

# data[].attributes.body
Štai mano nepavykęs atvejis. Bandžiau piešti Claude Monet paveiksliuką pagal vaizdelį, bet matyt nebuvau piešimo nuotaikoje, bet to laikas buvo ribotas. Taip pat, kažkokia balta buvo per skysta, tad sumaišyti su kitomis spalvomis normaliai nepavyko. Vėliau, namuose, aš perdariau Claude Monet paveikslą ir gavosi šimtą kartų geriau. Iš šio nepavykusio atvejo supratau, kad kartais iš ties reikia perdaryti, nes žinau ką kitą kartą darysiu kitaip.

# data[].attributes.body
Štai tokie buvo mano kapinių nuotraukų pasirinkimas.

# data[].attributes.body
Po svarstymo ir aptariant su Rūta, nusprendžiau pasirinkti šią kapinių nuotrauką.

# data[].attributes.body
Po pamąstymo, aš paryškinau spalvas išsirinktoje nuotraukoje, kadangi pamaniau, kad tiktų geriau su mano potepiais. Ir išties – buvo patogiau, bet vistiek buvo sunku.

# data[].attributes.headline
Impresionizmo tapyba, piešinys + refleksija

# data[].attributes.subject
Impresionizmo tapyba, piešinys + refleksija

# data[].attributes.body
Rinkdama medžiaga apie impresionistus sužinojau, kad perteikti akimirka, jos šviesą bei nuotaiką. Man pasirodė svarbiausias vienas impresionizmo bruožas, šviesos poveikis. Todėl, nes šviesa keičia spalvas, formas ir ypač, paveikslo nuotaiką. Potėpiai prieš tapymą man padėjo jaustis drąsiau/užtikrinčiau prieš darant darbą. Man buvo sunkiausia pastebėti šviesą tapant iš natūros, nes visur atrodė panaši ar net gi tokia pati. Kartais būdavo sunku nustatyti šviesos šaltinį. Fotografavimas ir nuotraukų atsirinkimas padėjo geriau suprasti šviesą, dėl skirtingų šviesos šaltinių bei spalvų pasirinkimų, kaip spalva keičiasi ir kodėl tai yra ta spalva. Ką mačiau gyvai, ir tai, ką pamačiau nuotraukoje skyrėsi tuo, kad nuotraukoje vaizdas atrodė prastos kokybės ir pilnai prarado tą gyvąjį gamtos jausmą. Vėliau, turėjau priimti sprendimą, o ne tiesiog kopijuoti vaizdą tada, kai suklydau proporcijas. Taip pat, kai originalioje nuotraukoje buvo spalvos per pilkos ir turėjau veikti su ryškiomis spalvomis. Akrilinių dažų greitas džiovimas veikė mano spalvų maišymą, tad tai veikė mano darbo tempą bei sprendimus. Šiame etiude laikau „nepavykusia“ vieta savo nepavykusį potėpį. „Nepavykusia“ vieta mane išmokino žinoti, kada man pradėti iš naujo. Tai panaudojau ir savo finaliniame etiude, tik kad aš ne visą perdariau, o perdariau pertapymais ant nudžiūtų dažų (kaip žolės pakeitimas, vartų bei medžių pakeitimas). Jei pradėčiau šį etiudą iš naujo, mažiau bijočiau eksperimentuoti, ypač su eskizu, nes perfekcionizmas mane prigavo ir užtrukau prie eskizo gan daug laiko. Taip pat, kitą kartą aš daryčiau darbą anksčiau ir periodiškai. Mano darbe matosi impresionistinis mąstymas per laisvus potėpius ir spalvas, nors darbas nėra „tobulas“. Su vaizdu, mano santykis yra ne koks, nes tikrai jis man nuoširdžiai nepatinka. Man nelabai patiko pati nuotrauka, tad manau todėl man nepatiko pats finalinis etiudas. Kaip kūrėją, apie save supratau šio proceso metu, kad man reikia pradėti eksperimentuoti, nes kitaip – būčiau normaliai nepabaigus. Iš šio darbo proceso norėčiau ir reikėtų perkelti drąsą eksperimentuoti į kitus kūrybinius darbus. Jei vienu sakiniu turėčiau apibūdinti savo mokymąsi šiame etiude, jis būtų: „Nusiteikt, rašyt, piešti, rašyt“.

# data[].attributes.body
Išmokau kuo skiriasi ir kuo panašūs yra scenografai Liudas Truikys, David Roger ir Micheal Levine. Jie labiausiai panašūs, kad visi trys interpretuoja Japonijos kultūros, jos architektūros ir mados. Žinoma, jie dar panašūs prioritetais ir tai yra scenos santykis su žiūrovais. Tačiau, visi trys scenografai irgi skiriasi. Kol Liudas Truikys labiau remiasi tradiciniu dekoratyvumu, tuo tarpu David Roger scenos yra dinamiškos ir jam labai svarbus apšvietimas. Galiausiai Micheal Levine scenografijoje yra labai lengvai pastebima fantazija ir nerealistiškumas.

Taip pat, labiau atkreipiau dėmesį, kad kiekvienas scenografas tą pačią istoriją, tą pačią operą, įsivaizduoja kitaip. Nors ir tai buvo akivaizdu, vis tiek buvo iškritę iš galvos. Tad išvada ir būtų, kad nors tai ta pati opera, ta pati istorija, skirtingi žmonės ją interpretuoja kitaip, savo pasaulėžiūra.

Kitą kartą veikčiau greičiau ir nedėčiau itin daug teksto. Kadangi veikimas greičiau ir trumpesnio teksto rašymas yra tarpusavyje susiję, tai sutaupytų man laiko projektui ir nebūtų labai daug pasikartojančio teksto ar nereikalingos informacijos.