# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ланіна Тетяна Анатоліївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Частини мови | Тест з української мови - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з української мови (10 клас). Морфологія -

# data[].attributes.headline
Тести ЗНО на тему: Частини мови

# data[].attributes.subject
Тести ЗНО на тему: Частини мови

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
сайт ЗНО.Освіта.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Класифікація частин мови - тести ЗНО/НМТ - завдання з української мови - сайт ЗНО.Освіта.UA

# data[].attributes.attachment_link.description
Завдання та тести з теми "Класифікація частин мови" зовнішнього незалежного оцінювання (ЗНО), національного мультипредметного тесту (НМТ) з української мови

# data[].attributes.attachment_link.title
ЧАСТИНИ МОВИ [УКРАЇНСЬКА МОВА]

# data[].attributes.body
виражає почуття, емоції, волевиявлення
— підмет,додаток
— ах, ох, алло, ура, бух

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ой любі друуууузі! Сьогодні дуже важливу тему маємо. Мусимо з'ясувати все про вигук як частину мови і те, які групи вигуків бувають. А ще в нашому матеріалі йдеться про те, як правильно писати вигуки і коли ставити розділові знаки. Мерщій переходьте за посиланням і з'ясовуйте всі деталі!

Вигук - це незмінна частина мови, яка не належить ні до самостійних, ні до службових частин мови, виражає почуття, емоції, волевиявлення людини, не називаючи і їх служить засобом виразності в художній літературі: Ой люлі, люлі, моя дитино, вдень і вночі (Т.Шевченко).

Вигуки відрізняються від повнозначних слів тим, що не мають лексичного значення і граматичних ознак, а від службових слів тим, що не виконують властивих їм службових функцій (поєднувати інші слова, надавати їм інших смислових відтінків тощо).

Вигук не виступає членом речення, але на місці самостійної частини мови він набуває конкретного значення і виконує її синтаксичну роль:

Як тільки в зеленому гаю зозуля "ку-ку" закує, Я швидко вікно відчиняю і серце радіє моє (Із дитячої пісні).

А він усе ой та ой. Голосне "ура" прокотилося над полем.

Групи вигуків за значенням

Групи вигуків за походженням

Їх походження встановити не можливо: а, о, ой, ох. Ці звуки можуть повторюватися: А-а-а! Ш-ш-ш...

Утворені з повнозначних частин мови: Мамо! Рятуйте!

Серед вигуків спостерігається широка омонімія. Наприклад, вигук о! може виражати страх, подив, іронію, сум, гнів, обурення, зневагу, радість тощо. Вигуки також можуть бути омонімічними іншим частинам мови, наприклад, вигук ой має омонім - підсилювальну частку ой:

Правопис вигуків та звуконаслідувальних слів

Вигуки і звуконаслідувальні слова, що повторюються або вимовляються протяжно, пишуться через дефіс: Кує зозуля. Б'є молоточком у кришталевий великий дзвін - ку-ку! ку-ку! - і сіє тишу по травах (Коцюбинський). Аге-е-й, чи дощ ідеш косить? (Білоус)

Зверніть увагу! Через дефіс пишуться такі вигуки, як: їй-Богу, їй-право, їй-бо.

Вигуки, які не передають повторюваних чи протяжних звуків, пишуться разом: бабах, кукуріку, добраніч, добривечір, добридень.

Зверніть увагу! Якщо потрібно передати протяжність цих звуків, то вони пишуть через дефіс: ку-ку-рі-ку-у-у, ба-а-ба-а-ах.

Окремо пишуться: от тобі й на, до побачення, будь ласка, на добраніч, оце так тощо.

Розділові знаки при вигуках

При вигуках, як правило, ставиться кома або тире.

1. Якщо вигук вимовляється без окличної інтонації, то він виділяється комою: О, дзвени голосніш, розвивайся повніш, казко-пісня майової ночі (Олександр Олесь). Але! Не відокремлюються комами підсилювальні частки а, ой, ох, ну: Ну що б, здавалося, слова... (Шевченко). Ой не шуми, мій темний гаю! (Олександр Олесь). Не відокремлюються і вигуки о, ой, що стоять при звертанні: Ой дівчино, не журися.

2. Не відокремлюються вигуки, що стоять перед особовим займенником, після якого йде звертання: Ой чого ти, тополенько, не цвітеш, чом пожовклу головоньку хилиш-гнеш? (Олександр Олесь).

3. Якщо вигук вимовляється з окличною інтонацією, то після нього ставиться знак оклику: Ой леле! не нуртуй! Хатинки не руйнуй! (Леся Українка).

4. Якщо вигук стоїть у середині речення, то він виділяється комами або тире (при окличній інтонації): Порадь, ох, як прожити без долі! Раптом у тиші садів - тьох! тьох! - солов'їна пісня прозвучала. Всі, у кого серце вірне сонцю нашої весни, сійте зерно - гей! - добірне в нерозмежені лани (М.Рильський).

5. Звуконаслідувальні слова зазвичай уживаються як пряма мова: "Кап-кап", - почулося за вікном.

Зверніть увагу! Звуконаслідувальні слова в реченні зазвичай беруться у лапки: Те "хха" зупинило його серед хати (М.Коцюбинський).

# data[].attributes.attachment_link.title
Вигук як частина мови. Правопис вигуків

# data[].attributes.attachment_link.description
Ой любі друуууузі! Сьогодні дуже важливу тему маємо. Мусимо з'ясувати все про вигук як частину мови і те, які групи вигуків бувають. А ще в нашому матеріалі йдеться про те, як правильно писати вигуки і коли ставити розділові знаки. Мерщій переходьте за посиланням і з'ясовуйте всі деталі!

# data[].attributes.body
— надає додаткові відтінки, утворює окремі граматичні форми
— атож, ні, хіба, якраз, тільки

# data[].attributes.attachment_link.title
Частка як службова частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Які труднощі у вас виникають щодо часток? Знаєте особливості їхнього написання? Розрізняєте їх за групами, видами і розрядами? Якщо вагаєтеся у відповіді, то наш матеріал для вас! Якщо ж ви впевнені у своїх знаннях, то гайда ділитися правилами із тими, хто цього ще не знає!) Частка - це службова незмінна частина мови, яка надає окремим...

# data[].attributes.body
— з’єднує однорідні члени речення, прості речення у складному
—  і, але, бо, як

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська мова та література

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сполучники ми використовуємо чи не одразу, як починаємо говорити: "тато і мама", "братик і сестричка". Сполучником ми поєднуємо однорідні предмети, коли їх перераховуємо, або дії, які відбуваються одночасно. Потреба застосовувати сполучники з'являється постійно. Тому важливо про них знати більше!

Сполучник - це службова незмінна частина мови, яка служить для з'єднання однорідних членів речення та частин складного речення:

Щасливиця, я маю трохи неба і дві сосни в туманному вікні. Мене ізмалку люблять всі дерева, і розуміє бузиновий Пан (Л. Костенко).

Сполучник не буває членом речення.

Сполучники, як і прийменники, можуть бути багатозначними словами та вступати у синонімічні відношення. Багатозначними можуть бути що, щоб, як тощо:

Щоночі, як місяць зійде, він виходив на узлісся (часовий).

У неї очі - як зіроньки сяють (порівняльний).

Вона не сказала, як це сталося (з'ясувальний).

Сполучники-синоніми: і - й - та(у значенні і), але - зате - проте, тож - тому, щоб - аби, бо - тому що, як - наче - ніби - мовби - неначе ... тощо.

Групи сполучників за значенням (роллю в мові)

Сурядні - поєднують:а) рівноправні, незалежні частини складного речення;

б) однорідні члени речення.

Підрядні - поєднують залежні (підрядні) речення з головним у складному.

Н а п р и к л а д: і, а, проте, однак, або, чи

Н а п р и к л а д: як, бо, щоб, для того щоб

Види сурядних сполучників

1.

Єднальні

і, й, та (в значенні і), також, теж, ні...ні, ані...ані, та ще й, а навіть: Все повторялось: і краса, й потворність (Л.Костенко).

2.

Протиставні
а, але, зате, проте, однак, та (в значенні але), а втім, хоч...зате, як...так, не тільки...а й: Не час минає, а минаєм ми (Л.Костенко).

3.

Розділові
або, чи, то, або...або, чи...чи, то...то, не то...не то, хоч...хоч: Або пан або пропав (Нар. мудрість).

Види підрядних сполучників

1. З'ясувальні що, як, ніби: І кождий з нас те знав, що слави нам не буде (І. Франко)..

2.
Обставинні:

а)
часу Ледве, щойно, тільки, як, доки; як тільки, після того як, відтоді як: Як тільки в зеленому гаю зозуля "ку-ку" закує, я швидко вікно відчиняю (Із дитячої пісні).

б)
причини бо, оскільки; тому що, через те що, у зв'язку з тим що, завдяки тому що: І слави людської зовсім ми не бажали, бо не герої ми і не богатирі (І. Франко).

в)
мети щоб, щоби, аби; для того щоб: Щоб багато жити, треба працю любити (Нар. прислів'я).

г)
умови якби, аби, як, якщо, коли; коли б, як тільки: Якби ви вчились так, як треба, то й мудрість би була своя (Т.Шевченко).

ґ)
способу дії як: Як постелиш, так і виспишся (Нар. прислів'я).

д)
допустові хоч, хай; незважаючи на те що, дарма що: Хоч сорочка одна, та біленька щодня (Нар. прислів'я).

е)

є)

ж)

Порівняльні міри, ступеня наслідку

як, мов, наче, ніби, ніж, немов, неначе, мовби, мовбито, нібито, неначе, неначебто, немовбито: Комусь, як мара, йому, як зоря (Нар. прислів'я).аж; що аж, що й: Закипіло, заревло навкруги, аж річка охнула (Панас Мирний).так що: Хутір ховався серед дерев, так що влітку іншу хатку даремно очима шукатимеш (М. Трублаїні).

Групи сполучників за будовою

непохідні, їхнє походження визначити важко

утворені з двох чи більше непохідних слів (пишуться разом)

утворені з повнозначних слів і сполучників (пишуться окремо)

й, і, а, ні, та, то, бо, що
зате, однак, або, якщо, якби, щоб, нібито, немовбито, неначебто, ніби

через те що, для того щоб, з тим щоб, незважаючи на те що, в міру того як, перед тим як, дарма що, так що

Групи сполучників за способом уживання

а, бо, та, але, щоб, немовби чи не тільки...а (але) й, як...так і, хоч... але, якщо...то, як не... так, чим...тим, що...то, не стільки...скільки, коли...то...чи, то...то, ні...ні, і...і, або...або, хоч...хоч

Стара свита, та по-новому пошита (Нар. прислів'я).І жнець, і швець, і на дуду грець (Нар. прислів'я).

Що голова, то й розум (Нар. прислів'я).

Групи сполучників за походженням

Непохідні Похідні (утворені від інших частин мови)

Їх походження встановити не можливо: а, чи, а, але, й

Утворені з інших частин мови: проте, щоб, якби, тому що, через те що

Розрізнення сполучників та однозвучних сполучень слів

1.

Сполучники можна замінити іншими синонімічними сполучниками: зате, проте - а, але, однак; таж - адже, тож - тому, якби - коли б, якщо - коли, щоб - аби, притому - до того ж: Хоч не застав Івана вдома, зате (проте) прогулявся.

Інші частини мови: прийменник і займенник, займенник і частка, прислівник і частка - такій заміні не підлягають: За те оповідання його похвалили.Частки б, би, ж, же можна переставити на інше місце в реченні, і зміст не

зміниться:
Як мені хотілося б скласти екзамен на відмінно.

2.

Сполучники членами речення не бувають і не відповідають на питання.

Займенники, прислівники є членами речення і відповідають на питання: яка? та ж; про що? - про те; за що? - за те; при чому? - при тому

3.

У сполучниках якби, якщо наголос падає на останній склад: Якби мені черевики, то пішла б я на музики(Т.Шевченко).

На прислівник як завжди падає логічний наголос: Як би мені хотілося скласти екзамени на відмінно.

Зверніть увагу! Прості речення у складному можуть з'єднувати сполучні слова - самостійні частини мови, які є членами речення: відносні займенники (хто, що, який, чий, котрий, скільки); прислівники (де, куди, звідки, коли, відколи, чому): Пишіть листи і надсилайте вчасно, коли їх ждуть далекі адресати, коли є час, коли немає часу і коли навіть ні про що писати (Л.Костенко).

Розрізнення сполучників та сполучних слів

1.

Не бувають членами речення: Слухай, діброво, що ліс говорить (Нар. прислів'я); Вона сказала, що була вдома. В обох реченнях сполучник що приєднує підрядну частину, підмет якої або наявний ( ліс), або його можна підставити ( ...що вона була вдома).

Є членами речення: Вона так гарно намалювала сімейку грибів-боровиків, що стали в коло на лісовій галявині (В. Чухліб).Що можна замінити або іншим сполучним словом (які), або словом-об'єктом із першого простого речення (гриби-боровики).

2.

На сполучники не падає логічний наголос: Вона сказала, що була вдома. Наголос падає на слово вдома.

Часто вимовляються з логічним наголосом: Вона знала, хто був у парку. Наголос падає на слово хто.

3.

Підрядну частину із сполучником не можна замінити питальним реченням: Грицунь сказав, що він іде найматись (В.Винниченко)

Часто (але не завжди) підрядну частину можна замінити питальним реченням: Звідки вони взялися, ніхто ні в кого про те не спитав. (Звідки вони взялися?)

Posted in Теорія, Українська мова

# data[].attributes.attachment_link.title
Сполучник як частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Сполучники ми використовуємо чи не одразу, як починаємо говорити: "тато і мама", "братик і сестричка". Сполучником ми поєднуємо однорідні предмети, коли їх перераховуємо, або дії, які відбуваються одночасно. Потреба застосовувати сполучники з'являється постійно. Тому важливо про них знати більше! Сполучник - це службова незмінна частина мови, яка служить для з'єднання однорідних членів речення та частин...

# data[].attributes.body
— служить для зв’язку слів у словосполученні і реченні |
— перед, над, поза

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Без прийменників складно уявити наше мовлення. Вони усюди: коли йдеться про напрям руху, місце і час зустрічі, причину якоїсь пригоди або навіть мету візиту. Тому надзвичайно важливо точно знати, коли і які прийменники вживати правильно.

Тут розповідаємо про прийменник як службову частину мови і його особливості.

Прийменник - службова незмінна частина мови, що виражає відношення між предметами, відношення дії та ознаки до предмета, залежність іменника, числівника, займенника від інших слів у реченні і разом з ними вказує на об'єкт дії, напрям, місце, час, причину, мету: Ще в дитинстві я ходив у трави, в гомінливі трепетні ліси...(В.Симоненко).

Пишеться з іменниками, числівниками, займенниками завжди окремо. Прийменник виконує роль члена речення лише у поєднанні з відмінковою формою іменника. Зазвичай прийменник стоїть перед іменником (у лісі, на дорозі, по хаті), хоча іноді він може стояти і після іменника: наперекір побажанням і бажанням наперекір.

Прийменник взаємодіє з усіма непрямими відмінками (тобто крім називного), наприклад:

з Р.в. уживається понад 150 прийменників (біля, у , в, для, проти, серед тощо);

із Д.в. поєднуються похідні прийменники (завдяки, наперекір, назустріч, навперейми, услід тощо);

М.в. без прийменників взагалі не вживається.

Групи прийменників за походженням

Непохідні
Похідні (утворені від інших частин мови)

Їх походження встановити не можливо: у, в, на, до, над, з, із, за, біля, перед, при, під, від, до, для, без, над, між

Утворені:

а) з кількох прийменників: з-під, з-над, понад, поперед;

б) з інших частин мови:

- з іменників (коло, край);

- з прислівників (навколо, близько, кругом).

Зверніть увагу! Потрібно розрізняти похідні прийменники та форми повнозначних слів (з прийменниками та без), від яких вони походять. Орієнтуватися потрібно на значення:

Україна - чудовий край (іменник) - Край (прийменник) села вилася річечка.

Навколо (прислівник) стояла тиша - Діти гралися навколо (прийменник) галявини.

Групи прийменників за будовою

Прості Складні Складені

Непохідні, з однією кореневою основою: між, зі, наді

Утворені з двох чи більше непохідних прийменників: поміж, з-посеред, із-за

Утворені з повнозначних слів і прийменників: під час, під кінець, незважаючи на, з огляду, поряд з

Розрізнення прийменників і префіксів

№
Прийменники Префікси

пишуться окремо

пишуться разом

1.

Для милозвучності вимови до прийменників додаються і, у, о: зі, зо, наді, надо, піді, підо, переді, передо, уві, ув (зі мною, уві сні, ув імлі).

Ті ж голосні додаються і до аналогічних префіксів: розігнути, надійшов, увігнав, передовсім, зіжмакав.

2.

У реченні прийменник відноситься до іменника або особового займенника, рідше числівника: у лісі, перед ним, до трьох, за маєтком. З іншими частинами мови вживається, якщо вони виступають у значенні іменника або іменник пропущений: зі старшими (братами), прокинувся о сьомій (годині).

Якщо прийменник поєднується з іншою частиною мови, то стає префіксом: утрьох, навпроти, напередодні, здалеку, зблизька, позавчора.

3.

Якщо між прийменником та іменником типу на горі можна вставити інше слово, то пишемо окремо: на високу гору, на гору Говерлу, у солов'їні ночі.

Якщо зміст висловлювання не дозволяє це зробити, то маємо префікс, який пишеться разом: спати уночі, прийти додому, гратися надворі.

4.

Деякі прийменники з іменниками мають при собі додаток у родовому відмінку: в глиб землі; з боку колег; у середині кімнати; з початку місяця.

Однозвучні прислівники такого додатка не мають: корінь росте вглиб; став збоку; спинився всередині; спочатку треба подумати.

Прийменники поділяються на розряди відповідно до тих смислових відношень між повнозначними словами, які вони виражають. Проте прийменники виражають смислові відношення не самостійно, а в поєднанні з відмінковими закінченнями іменників, займенників або числівників; без цих слів прийменник не передає ніякого значення:

(їхати) біля дому;

(іти) на побачення;

(зустріч) з подругою тощо.

Розряди прийменників за значенням

№Розряд Прийменники Приклади

1.

Просторові
в (у),з, на, до, від, під, над, за, крізь, через, при, перед, поза, з-за, біля, обабіч, коло, по їхати до магазину, іти по дорозі, лежати на столі, кинути під лаву

2.

Часові
за, під час, перед, після, о (об), упродовж, через, до, напередодні, в (у)ніч перед боєм, прийти за годину, початок об одинадцятій

3.

Причини
через, від, з, завдяки, за, внаслідок, з нагоди, з приводу, у результаті, з огляду не виконати через хворобу, плакати від горя, сміятися з радості

4.

Мети
для, задля, заради, на, по, за, в ім жити заради добра, подарувати на пам'ять, іти по хліб'я, з метою

8.

Означальні
з, на, без, для, від борошно без домішок, книга для вчителів, засіб від опіків

Синонімія прийменників

У сучасній українській мові прийменники мають чи не найбільшу групу синтаксичних синонімів.

№Відношення Прийменник Синонімічний ряд Приклади

1.

Просторові
біля
при, коло, над, край, кінець, поруч, поряд, побіля, понад, уздовж, попід

коло двору, над Дніпром, край берега, кінець столу, поруч батька, біля матері, уздовж дороги

2.

Часові

на, по, за, до, з, після

у (в), орудн. відм, при, під час, перед, під, від (од), по, за, через
на той час, по діброві, ночами, за царя Тимка, під час, до схід сонця, під Різдво, по вечері

3.

Причинові
від через, за, з
від радості, з горя, через обставини

4.

Мети
для
на, по, за, про, ради (заради), задля

для досягнення, на продаж, по хліб, за маслом, заради життя, задля матері, про запас

Частина прийменників - багатозначні слова. Порівняйте: стояти перед будинком (просторовий) - це сталося перед великим святом (часовий); іти близько години (часовий) - їхати близько дому (просторовий).

Прийменники також можуть вступати в антонімічні відношення між собою. Порівняйте: перед будинком - за будинком, під лавою - над лавою, з хати - у хату.

Posted in Теорія, Українська мова

# data[].attributes.attachment_link.description
Без прийменників складно уявити наше мовлення. Вони усюди: коли йдеться про напрям руху, місце і час зустрічі, причину якоїсь пригоди або навіть мету візиту. Тому надзвичайно важливо точно знати, коли і які прийменники вживати правильно. Тут розповідаємо про прийменник як службову частину мови і його особливості.

# data[].attributes.body
— число, кількість предметів, порядок при лічбі
—  скільки? котрий?
— всіма членами речення
— десять, шостий

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чи змогли б ви обійтися без числівників у повсякденному житті? Без них ні годину не визначиш, ні пиріжків не порахуєш, ні за морозиво не розрахуєшся! Усюди ж треба використовувати назви чисел: десятків, сотень, тисяч. Деколи використовуємо дробові числівники, часом - збірні чи неозначено-кількісні. Тому усі типи числівників треба знати і правильно вживати. Нижче наводимо всі правила, які допоможуть вам уникати помилок 🙂

Числівник - це самостійна змінна частина мови, що позначає:

абстрактне число;

кількість однорідних предметів;

кількість частин від цілого;

місце предмета в ряду однорідних при лічбі;

відповідає на питання скільки? котрий? котра? котре?

Наприклад: один, п'ять, декілька, дві третіх, двадцятий.

Система числівників базується на:

1. десяти назвах чисел першого десятка: один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять;

2. шести числових назвах: нуль, сорок, сто, тисяча, мільйон, мільярд.

Виняток становить лише невелика група неозначено-кількісних числівників, які утворюються від інших коренів, н-д.: мало, багато, кілька, стонадцять тощо.

Назви більйон, трильйон - це вже наукові терміни.

Систему числівників українська мова успадкувала від давньоруської, хоч назви одиниць вищого розряду давньоруська мова мала свої:

10 000 - тьма

100 000 - легіон

1 000 000 - леодр

10 000 000 - ворон

100 000 000 - колода.

За значенням і граматичними ознаками числівники поділяються на кількісні і порядкові.
1. Кількісні числівники означають:

назви абстрактних чисел (з іменниками, як правило, не сполучуються), наприклад: два, сто, тисяча дев'яносто;

кількість предметів (уживаються при іменниках), наприклад: п'ять сосен, тринадцяте жовтня.

Кількісні числівники змінюються за відмінками, але не мають роду і числа, крім числівників: один, одні; два, дві; обидва, обидві; півтора, півтори.
Кількісні числівники поділяються на:

власне кількісні (один, сім, двадцять, сто);

дробові (три сотих, одна четверта);

збірні (троє, дев'ятеро);

неозначено-кількісні (мало, кілька, небагато).

До власне кількісних числівників належить насамперед 40 числових назв:

1) назви чисел від 1 до 10;
2) назви десятків від 10 до 100;
3) назви сотень від 100 до 1000 (в т. ч. тисяча);
4) мільйон, мільярд, нуль.

Комбінуючи ці сорок чисел, можна отримати всі інші кількісні поняття.
Дробові числівники служать для вираження тієї чи іншої кількості частин від цілого.
До дробових числівників належать:
1) не лише сполучення кількісних числівників з порядковими ( одна сьома, дві десятих);
2) а й невелика кількість простих та складних числівників ( пів - виділяє О. Пономарів, півтора, півтораста).

Значення дробових числівників можуть передавати іменники половина ( одна друга), третина ( одна третя), чверть ( одна четверта).
Збірні числівники означають певну кількість предметів як сукупність, як одне ціле і доповнюють систему власне кількісних числівників синонімічними назвами.
Творяться від основ кількісних числівників, що позначають цілі числа у межах двох десятків та числівника тридцять, тобто до збірних числівників належать:

Двоє (двійко), троє (трійко), четверо (четвірко), п'ятеро (п'ятірко), шестеро, семеро, восьмеро, дев'ятеро, десятеро, одинадцятеро, дванадцятеро, тринадцятеро, чотирнадцятеро, п'ятнадцятеро, шістнадцятеро, сімнадцятеро, вісімнадцятеро, дев'ятнадцятеро, двадцятеро, тридцятеро, а також числівники обоє, обидва, обидві.

Збірні числівники не можуть бути компонентом складених кількісних числівників, тобто не є нормативними словосполучення двісті восьмеро.
Неозначено-кількісні числівники позначають точно не визначену кількість.
До них належать: мало, чимало, багато, небагато, кілька, декілька, кільканадцять, кількадесят, стонадцять.

Цікава природа слів мало, чимало, багато, небагато, які можуть сполучатися і з абстрактними та речовинними іменниками ( мало уваги - декілька уваги?, багато цукру - кілька цукру?), й виступати в ролі прислівників при дієсловах ( мало говорити, багато їсти тощо).

У ролі неозначено-кількісних числівників можуть виступати й такі іменники, як безліч, сила, тьма, прислівники досить, достатньо, коли вони сполучаються з іменником в родовому відмінку ( безліч тіней, тьма помідорів, досить повеней, достатньо паралелей).

2. Порядкові числівники означають:

порядок предметів при лічбі (перший день, п'ятий студент, сьомий вояк);

відповідають на питання котрий? котра? котре?

утворюються від основ кількісних за допомогою закінчень -ий, -а, -е ( десятий, десята, десяте).

Крім числівників перший, другий, які утворилися від іншої основи та числівників третій, четвертий, основа яких зазнала певних змін).

Порядкові числівники змінюються за родами, числами і відмінками як прикметники ( перший виступ, перше заняття, перші успіхи, перша доповідь, першої доповіді, на першій доповіді).

За будовою числівники поділяються на прості, складні і складені.

Простими є числівники, що мають один корінь. Це успадковані українською мовою з давньоруської мови:

назви чисел першого десятка (один - десять);

числівники сорок, сто, тисяча;

збірні числівники двоє - десятеро;

неозначено-кількісні багато, кілька, декілька;

запозичені з французької мови мільйон, мільярд.

Складними називаються числівники, які в одному слові об'єднують два корені. Складними є:

Складеними називаються числівники, що складаються з двох і більше простих чи складних числівників: сто двадцять п'ять, тридцять другий.

# data[].attributes.attachment_link.title
Числівник як частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Чи змогли б ви обійтися без числівників у повсякденному житті? Без них ні годину не визначиш, ні пиріжків не порахуєш, ні за морозиво не розрахуєшся! Усюди ж треба використовувати назви чисел: десятків, сотень, тисяч. Деколи використовуємо дробові числівники, часом - збірні чи неозначено-кількісні. Тому усі типи числівників треба знати і правильно вживати.

# data[].attributes.body
— ознаки дії,предмета, іншоїознаки
— як? де?коли?навіщо?
— обставина
— весело, тут, вчора, на щастя

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська мова та література

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Переходимо до розгляду прислівника як частини мови. Ми прислівники використовуємо у щоденному мовленні. Без прислівника не можна вказати на напрям руху, місце перебування чи особливість дії. З'ясуймо більше про цю частину мови!

Прислівник - це повнозначна, самостійна частина мови, що виражає ознаку дії, стан предмета або ознаку якості і відповідає на питання як? де? звідки? наскільки? якою мірою? Є незмінною.

Поняття про прислівник

Прислівником називається незмінна самостійна частина мови. Вона виражає:

1. ознаки дії, коли залежить від дієслова або його форми - дієприслівника: злетіти (як?) раптом; повернувшись (куди?) додому. У реченні виступає обставиною;

2. ознаку іншої ознаки, коли залежить від прикметника, дієприкметника або іншого прислівника: надзвичайно цікавий, урочисто проголошений, занадто голосно. У реченні виступає обставиною;

3. ознаку предмета, коли залежить від іменника: вікно (яке?) навпроти; кава (яка?) по-турецьки. Виступає в реченні означенням.

Прислівники на -о, -е можуть мати ступені порівняння: чисто, чистіше, найчистіше.

Розряди прислівників за значенням

Приклади:

читати вголос;

перебувати поблизу; піднявшись угору; приїхати здалеку;

працювати щодня; здавна помічати; пам'ятати довіки;

закричати спросоння; накричати згарячу;

зробити наперекір;

багато наслухавшись; поділити надвоє; надзвичайно вразливий.

Окрему групу становлять прислівники, що виражають:

1. стан людини або природи (Тихо навкруги. У кімнаті тепло. Мені соромно);

2. сприймання навколишнього (Видно наближення зими);

3. ставлення до висловлюваного (Не можна перешкоджати; Потрібно зосередитись).

Такі прислівники в реченні виступають головним чином присудком односкладного речення або його частиною у поєднанні з неозначеною формою дієслова.

СПОСОБИ ТВОРЕННЯ ПРИСЛІВНИКІВ
Прислівники можуть утворюватись:

від інших прислівників: довго -> задовго; скільки -> ніскільки; коли -> коли-небудь; точно -> точнісінько;

від прикметників: сумний -> сумно; український -> по-українськи; близький -> зблизька;

від іменників: верх -> зверху; вік -> довіку; пора (ім.) -> пора (присл.): Нам пора для України жить (Франко);

від числівників: три -> тричі; чотири -> учотирьох; двоє -> надвоє;

від займенників: інший -> по-іншому; свій -> по-своєму;

від сполучень слів: права рука -> праворуч; обома руками ->обіруч; угору лицем -> горілиць; проходячи мимо > мимохідь; попід тином -> попідтинню.

Способи творення прислівників різні.

1. Префіксальний: коли -> будь-коли; гарно -> прегарно; достатньо -> недостатньо.

2. Суфіксальний: вірно -> вірненько; три -> тричі.

3. Префіксально-суфіксальний: низ -> знизу;наш -> по-нашому;лівий -> зліва.

4. Перехід з інших частин мови: жаль (ім.) -> жаль.(присл.); шкода (ім.) -> шкода (присл.).

5. Складання слів однакових або протилежних за значенням: ледве-ледве; тишком-нишком; більш-менш.

6. Злиття основ слів: босі ноги -> босоніж; пан і брат -> запанібрата; не сам хотів -> несамохіть; ходити мимо -> мимохідь.

Походження деяких прислівників важко пояснити (наприклад, заздалегідь).

РОЗРІЗНЕННЯ ПРИСЛІВНИКІВ ТА ОДНОЗВУЧНИХ З НИМИ СПОЛУЧЕНЬ СЛІВ

Необхідно розрізняти прислівники з префіксами та спільнокореневі з ними іменники, прикметники, числівники, займенники, що стоять після прийменника. Порівняйте:

Усі звели погляд (куди?) догори. - Туристи підійшли (до чого?) до гори Говерли.

Гості добре говорили (як?) по-нашому - По(чийому?) нашому парку прокладено біговудоріжку.

Ми зустрічалися торік (як?) востаннє. - Сонце ще заглядало в (яке?) останнє вікно.

На прогулянку друзі вирушили (як?) утрьох. -Шкільний музей розміщено у (скількох?) трьох кімнатах.

Зверніть увагу!
У тих випадках, коли маємо прийменник з іменником, між ними можна вставити залежне від іменника слово - означення(підійшли до самої гори); коли ж після прийменника стоїть прикметник, числівник чи займенник, а після них - іменник, слова між прийменником та іменником можна вилучити (по парку, у вікно, у кімнатах).

У реченнях із прислівниками внести такі зміни неможливо.
Послідовність розбору прислівника

1. Речення з прислівником.

2. Аналізований прислівник.

3. Розряд за значенням.

4. Ступінь порівняння (якщо є).

5. Синтаксична роль.

6. Особливості вимови і написання.

# data[].attributes.attachment_link.title
Прислівник як частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Переходимо до розгляду прислівника як частини мови. Ми прислівники використовуємо у щоденному мовленні. Без прислівника не можна вказати на напрям руху, місце перебування чи особливість дії. З'ясуймо більше про цю частину мови! Прислівник -- це повнозначна, самостійна частина мови, що виражає ознаку дії, стан предмета або ознаку якості і відповідає на питання як?

# data[].attributes.body
— вказує на предмет, ознаку, кількість, але не називає їх
—  хто? що?який?чий? котрий? скільки?
—  всіма членами речення
— ми, ніщо, будь-який,весь, той

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська мова та література

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поговоримо про займенники? Наше щоденне мовлення без них ну нікуууууди не годиться. Тому всім-всім важливо знати, коли їх доречно вживати, як правильно писати і відмінювати. Досі вагаєтеся? Тоді наш матеріал для вас!

Займенник - це самостійна змінна частина мови, яка лише вказує на предмети, їхні ознаки або кількість, не називаючи їх, і відповідає на питання хто? що? який? чий? скільки? котрий?

Займенник уживається в мові замість іменника, прикметника та числівника і виконує синтаксичну роль у реченнях тих самих членів речення, що й іменники, прикметники та числівники (докладніше у розділі "Синтаксис"). Займенники уживаються у мовленні, щоб уникнути повторення тих самих слів у реченні; вони також пов'язують зміст окремих речень, роблять їх зрозумілими.

Початкова форма займенника - називний відмінок; для займенників прикметникової форми - чоловічий рід, називний відмінок однини.
Розряди займенників за значенням

1. Питальні (хто? що? який? чий? скільки? котрий?). Уживаються тільки на початку у питальних реченнях. Їх легко запам'ятати, якщо знаєш питання іменника, прикметника та числівника.

2. Відносні (хто, що, який, чий, скільки, котрий). Уживаються тільки для поєднання простих речень у складне. На відміну від питальних відносні займенники уживаються тільки у складних реченнях.

Запам 'ятайте!
В український мові відносний займенник що збігається за написанням і звучанням зі сполучником що, який також з'єднує залежне речення з головним у складному. Як же їх розрізняти? Це робиться просто.

Якщо ми можемо слово що замінити синонімічним йому то це займенник. Коли ж така заміна неможлива, то що - сполучник.
Порівняйте!
Вона так гарно намалювала сімейку грибів-боровиків, що(які) стали в коло на лісовій галявині (В. Чухліб).
І знали ми, що слави нам не буде.

(І.Франко)

Заперечні ( ніхто, ніщо, ніякий, нічий, ніскільки, нікотрий + жодний). Їх також легко запам'ятати, якщо знати питання іменника, прикметника та числівника і додати до них .

Неозначені (їх легко утворити, якщо до хто, що, який, чий, скільки, котрий додати одну із часток будь-, -небудь, казна-, хтозна-, аби-, де-, -сь): будь-хто, що-небудь, казна-скільки, хтось, абиякий, дехто.

Зверніть увагу! Частки будь-, -небудь, казна-, хтозна-, аби-, де-, -сь додаються до хто, що, який, чий, скільки, котрий. В іншому разі мова йтиме про прислівник. Порівняйте! Будь- хто ( займенник) - будь- де ( прислівник), де який ( займенник) - де коли ( прислівник).
Пам 'ятайте!

1. Частки будь-, -небудь, казна-, хтозна-, бозна- пишуться через дефіс: бозна-який, чий-небудь.

2. Частки аби-, де-, -сь пишуться разом зі словом: чийсь, абихто, деякий.

3. У непрямих відмінках, коли між частками (префіксами, суфіксами) і заперечними та неозначеними займенниками стоять прийменники, всі три слова пишуться окремо: ніхто - ні у кого, ніякий - ні з яким, будь-хто - будь з ким, абищо - аби з чим. Але! Можливі варіанти: у деяких - де в яких, на декого - де на кого, де з чим - з дечим, будь у кого - у будь-кого, у будь-якому - будь у якому.

4. Присвійні (їх легко утворити від особових + свій): я - мій, ми - наш, ти - твій, ви - ваш, він, воно - його, вона - її, вони - їхній.

5. Вказівні (той, цей, такий, стільки).

6. Означальні (весь, сам, самий, всякий, кожний, інший).

Займенники змінюються, але по-різному. За відмінками змінюються займенники, співвідносні з іменниками та кількісними числівниками, за родами, числами, відмінками - співвідносні із прикметниками та порядковими числівниками, в особових займенниках визначається особа, а у він, вона, воно - рід.

Зверніть увагу! Для виявлення ввічливого, пошанного ставлення до співрозмовника в українській мові займенники замінюють займенниками , Ваш у звертаннях до однієї особи. Ці займенники пишуться з великої літери: - Привів, Насте Василівно, Вам свого школяра. Може, і з нього буде якийсь толк (Михайло Стельмах).

Відмінювання займенників

Особові та зворотний займенники
Зверніть увагу!

1. У непрямих відмінках особові займенники мають іншу основу, ніж у називному.

2. Зворотний займенник себе не має форми називного відмінка. Він змінюється як особовий займенник ти, починаючи з родового відмінка.

3. Займенники третьої особи в родовому, знахідному, місцевому відмінках з прийменниками мають приставний звук (у нього, над ним), а в орудному відмінку звук н вживається завжди (нею, ним).

4. Якщо займенники його, її, їх вживаються як присвійні (чий? чия? чиї?), то вони не змінюються і не мають початкового (його твір, його твору, його твором).

5. Перед займенником мною, що починається збігом двох приголосних, для милозвучності вимови прийменники над, з, під, перед вживаються з голосним і: зі мною, наді мною.

Питальні та відносні займенники

Заперечні та неозначені займенники
Зверніть увагу!

1. Займенники відмінюються, як прикметники твердої групи, їхній - м'якої.

2. Займенники , це змінюються, як займенники (крім називного та знахідного відмінків).

3. Вказівний займенник відмінюється за відмінками, як

4. Займенники який, яка, яке, які, котрий, котра, котре, котрі + означальні (крім весь (увесь), вся, всі) відмінюються, як прикметники твердої групи; весь (увесь), вся, всі змінюються, як прикметники м'якої групи.

5. При відмінюванні неозначених та заперечних займенників частки залишаються незмінними, відмінюються ж частини хто, що, який, чий, скільки, котрий: будь-хто, будь-кого, будь-кому, будь-ким...

Стилістичні функції займенників у мові

Використовуються як один з важливих засобів зв'язку між реченнями в тексті. Вони:

а) повторюють сказане попередньо, акцентуючи на цьому увагу;

б) замінюють іменники, прикметники, числівники, уникаючи повторень одних і тих же слів;

в) узагальнюють сказане у попередньому реченні чи частині речення.

а) Думи мої, думи мої, Лихо мені з вами...(Т. Г. Шевченко)б) Поклала мати коло хати Маленьких діточок своїх, Сама заснула коло їх. б) Не віриться Ігоркові, що їхня річка Конотоп була повноводою. Зараз у ній горобцеві по коліна (А.Давидов).в) Затихло все (Т.Г.Шевченко).в) І цей увесь світ тріпоче-міниться в моїх очах і віддаляє та й віддаляє лебедів (М. Стельмах).

# data[].attributes.attachment_link.description
Поговоримо про займенники? Наше щоденне мовлення без них ну нікуууууди не годиться. Тому всім-всім важливо знати, коли їх доречно вживати, як правильно писати і відмінювати. Досі вагаєтеся? Тоді наш матеріал для вас! Займенник - це самостійна змінна частина мови, яка лише вказує на предмети, їхні ознаки або кількість, не називаючи їх, і відповідає на питання...

# data[].attributes.body
— дія, стан предмета
— що робити? щозробити?
— всіма членами речення
— милуватися, замислюватися

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дієслово - частина мови, яка за кількістю слів є однією з найчисельніших. Дієслова ми використовуємо в кожному реченні. Завдання, пов'язані з дієсловом, є в кожному тесті ЗНО. Тому не зволікайте і вивчайте дієслово детальніше!

Дієсловом називається частина мови, яка означає дію або стан предмета як процес і відповідає на питання:

що робить (робив, зробив, робитиме, зробить, робив би, зробив би тощо) предмет?

що з ним робиться (робилося, робитиметься, зробиться, робилося б, зробилося б тощо)? Наприклад: читає, читає прийшов, малюватиму, морозило тощо.

Діслово може означати

переміщення у просторі: бігти, йти;

процес мовлення: говорити, теревенити;

стан особи чи предмета: сидіти, висіти;

ставлення до когось або чогось: ненавидіти, кохати;

процес сприйняття органами чуття: бачити, чути, нюхати;

конкретну фізичну дію: вмиватися, читати;

процес мислення: думати, мудрувати;

бажання: хотіти, прагнути, воліти;

зміни: молодіти, сивіти.

Дієслово в реченні найчастіше виконує функцію присудка: Про все ти співаєш: про сльози і сміх, Про молодість, битвами грізну...

(В. Сосюра)

Синтаксична роль дієслова

Дієслово має такі морфологічні ознаки: особа, число, час, рід, спосіб та вид, дієвідміна.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дієслово як частина мови: значення, морфологічні ознаки і синтаксична роль

# data[].attributes.attachment_link.description
Дієслово - частина мови, яка за кількістю слів є однією з найчисельніших. Дієслова ми використовуємо в кожному реченні. Завдання, пов'язані з дієсловом, є в кожному тесті ЗНО. Тому не зволікайте і вивчайте дієслово детальніше! Дієсловом називається частина мови, яка означає дію або стан предмета як процес і відповідає на питання: що робить (робив, зробив, робитиме, зробить, робив би, зробив би тощо) предмет?

# data[].attributes.body
— ознака предмета
— який? чий?
— означення, присудок,іноді підмет
— рідний, безмежний, батьків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наше повсякденне мовлення та письмо не може існувати без прикметників. Їх ми використовуємо чи не в кожному реченні. Назвати ознаку предмета чи приналежність комусь можна лише за допомогою прикметника. Тому ознайомтеся з правилами, наведеними нижче, і запам'ятайте морфологічні ознаки прикметника та розряди прикметників за значенням

Прикметник - це частина мови, що виражає ознаку предмета і відповідає на питання який? чий? (зелений, мудрий, сміливий).

Прикметники виражають ознаку:

запаху (п'янкий, запашний);

кольору (білий, зелений);

віку (старенький, давній);

розміру (величезний, середній);

матеріалу (діамантовий, дерев'яний);

якості (твердий, гнучкий);

приналежності (зятів, сестрин);

простору (далекий, близький);

часу (ранній, вчорашній);

внутрішні властивості (добрий, щедрий);

зовнішні прикмети (смаглявий, чепурний);

ознаки за відношенням до місця (міський, районний).

СИНТАКСИЧНІ ОЗНАКИ ПРИКМЕТНИКА

У реченні прикметник найчастіше виступає як означення, що є його основною синтаксичною роллю. Наприклад: Над лісом раптом запанувала абсолютна тиша (прикметник абсолютна - означення).

Значно рідше прикметник виступає як іменна частина складенного присудка ( Яка важка у вічності хода! (Л. Костенко).

РОЗРЯДИ ПРИКМЕТНИКА ЗА ЗНАЧЕННЯМ

Прикметники поділяються на:

1. кісні - відносні - присвійні. Я

За характером ознаки, яку вони виражають, морфологічними і словотворчими особливостями прикметники поділяються на якісні, відносні і присвійні:

якісні - велика, духмяне, опуклий, гарячі;

відносні - дерев'яні, військова, приміський;

присвійні - сестрин, вчителів, заяча, мамин.

Виділяються також проміжні групи прикметників, що поєднують присвійне і відносне значення:

присвійно-якісні - ластів'яче, дівоча, орлиний;

відносно-якісні - творчий, срібна, вишневе.

ЯКІСНІ ПРИКМЕТНИКИ

Якісні прикметники виражають такі ознаки предмета, що можуть виявлятися більшою чи меншою мірою ( хоробрий, теплий, довгий).

Найголовнішою граматичною ознакою якісних прикметників є їх здатність утворювати форми ступенів порівняння.

Граматичні ознаки, що відрізняють якісні прикметники від присвійних:

приєднують прислівник із значенням міри або ступеня вияву ознаки (мало, надто, надзвичайно, трохи):відомий - трохи відомий, мало відомий;

вступають у антонімічні відношення: свіжий - черствий, великий - малий;

утворюють якісно-означальні прислівники або іменники з узагальненим значенням прикмети: чуйний - чуйно; добрий - добро;

утворюють ступені порівняння: білий - біліший, найбіліший

за допомогою суфіксів зменшеності і збільшеності та префікса пре- утворюють похідні прикметники: тонкий - тонесенький, тонюсінький; здоровий - прездоровий;

окремі прикметники можуть мати коротку форму (ясен, весел, певен).

ВІДНОСНІ ПРИКМЕТНИКИ

Відносні прикметники виражають ознаку предмета опосередковано - через відношення до іншого предмета, явища, дії або стану ( туманний ранок, працьовита людина, земляний вал).

Відносні прикметники виражають ознаки:

за призначенням предмета (підйомний кран, читальна зала);

за належністю організації чи установі (міська адміністрація, військова частина);

за матеріалом (дерев'яний будинок, залізні двері);

за просторовими і часовими ознаками (прикордонний край, приміський вокзал);

за відношенням до вимірів предметів (п'ятипроцентна позика, сорокаградусний мороз).

Присвійні прикметники вказують на належність предмета кому-небудь і відповідають на питання чий? чия? чиє?

Найчастіше присвійні прикметники виражають належність предмета певній людині або (рідше) тварині ( мамина казка, Сергіїва шапка, собача шкіра). Але інколи, у випадку уособлення неживих предметів, можуть вживатися прикметники з присвійним значенням, похідні і від назв неістот (сонячна мати-земля).

Присвітні прикметники творяться:

від назв людей за допомогою суфіксів -ів (їв), -ин (-їн): товаришів, Сергіїв, братів;

від назв тварин за допомогою суфіксів -ач (-ий), -яч (ий), ин (-ий), їн (-ий): орлине крило, заячий хвіст;

в деяких прикметниках, похідних від назв тварин, виступають суфікси -ин, -їв: зозулине дитя, соловейкова пісня.

Присвійні прикметники, утворені від назв людей, у називному і знахідному відмінках мають коротку форму ( Павлів, синів, батьків), а прикметники, похідні від назв тварин, мають повну форму ( собачий, коров'ячий).

ПРИСВІЙНО-ВІДНОСНІ ПРИКМЕТНИКИ

На відміну від присвійних прикметників, що виражають належність індивідуальній особі (істоті), присвійно-відносні прикметники вказують на більш узагальнену віднесеність (орлина сім'я, журавлиний ключ).

Присвійно-відносні прикметники творяться від назв людей, зрідка- від назв тварин за допомогою суфіксів -ськ (ий), -цьк (ий).

Присвійно-відносні прикметники можуть відповідати як на питання чий? чия? чиє?, так і на питання який? яке? які? (ластів'яче гніздо (яке? і чиє?), дівочі уста (чиї?).

Усі присвійно-відносні прикметники виступають тільки в повній формі. Присвійно-відносні прикметники можуть поступово набувати значення якісних прикметників. Такі прикметники виділяються в окрему групу присвійно- якісних ( дідівські закони, заяча душа, вовчий апетит).

Від цих прикметників суфіксально-префіксальним способом творяться означальні прислівники ( по-батьківськи, по-ведмежому, по-материнському).

ВІДНОСНО-ЯКІСНІ ПРИКМЕТНИКИ

Відносні прикметники можуть переходити в розряд якісних. Багатозначні слова своїм прямим значенням можуть лишатися в розряді відносних, а на основі переносних значень поступово створюються якісні прикметники, які на сучасному етапі ще сприймаються як похідні.

Так, наприклад, назви ознак предметів за різними відношеннями ( малиновий напій, буряковий корінь) можуть вживатися і як назви кольорів, що сприймаються беспосередньо ( малиновий стяг, буряковий рум'янець).

Багато назв кольорів віддавна сприймалися як відносні прикметники ( срібна ложка і срібна голова (сива).

Деякі відносно-якісні прикметники мають ознаки якісних прикметників. Наприклад, прикметники картинний, діловий, творчий можуть утворити вищий і найвищий ступені порівняння або синтаксично означатися кількісними словами занадто картинний, більш діловий, найбільш творчий.

Такі прикметники можуть ставати твірними основами іменників з абстрактними значеннями ( картинність, творчість) або прислівників ( картинно, мирно, творчо).

В сучасній українській мові вживаються переважно повні прикметники.

Лише незначна кількість прикметників чоловічого роду поряд із загальновживаною повною формою має коротку (незмінну) форму ( зелен, повен, красен, винен, рад).

За кінцевим приголосним основи - твердим чи м'яким - приголосні поділяються на прикметники твердої і м'якої груп:

тверда група - вразливий, сестрин, певен, чистий;

м'яка група - майбутній, хатній, завтрашній, ранній.

До твердої групи належать:

прикметники, основа яких закінчується на твердий приголосний (вразливий, добрий, прекрасний);

всі присвійні прикметники (Наталчин, батьків, тещин);

короткі форми прикметників (годен, рад, жив).

До м'якої групи належать:

якісні і відносні прикметники з основою на м'який н, перед яким стоїть ще один приголосний: майбутній, новітній, останній;

прикметники, які у називному відмінку однини мають закінчення -ій (-я, -є): безкраїй, колишня, художнє;

прикметники на -шній, -жній, що утворені від прислівників: внутрішній, справжній, синій, матерній (частіше материн) та інші.

Повні прикметники поділяються також на дві форми: стягнену і нестягнену.

1. Стягнені форми є загальновживаними (синя, синє, сині).

2. Нестягнені форми прикметників (лише жіночого і середнього роду) можливі у називному і знахідному відмінках однини і множини (синяя, синєє, синіі). Найчастіше вони зустрічаються в народній поезії та етнографії.

МОРФОЛОГІЧНІ ОЗНАКИ ПРИКМЕТНИКА

1. Рід:
чоловічий - лебединий, добрий;
жіночий - кімнатна, кмітлива;
середній - дівоче, веселе.

Posted in Теорія, Українська мова

# data[].attributes.attachment_link.title
Прикметник як частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Наше повсякденне мовлення та письмо не може існувати без прикметників. Їх ми використовуємо чи не в кожному реченні. Назвати ознаку предмета чи приналежність комусь можна лише за допомогою прикметника. Тому ознайомтеся з правилами, наведеними нижче, і запам'ятайте морфологічні ознаки прикметника та розряди прикметників за значенням Прикметник - це частина мови, що виражає ознаку предмета і відповідає на питання який?

# data[].attributes.body
— назва предмета
— хто? що?
— всіма членами речення
— мама, син,Україна, земля

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ось ми і перейшли до вивчення частин мови. Традиційно розпочнемо з іменника. Таку назву іменна частина мови отримала в 1873 році, після того, як Омелян Партицький використав таке найменування. А ось у правописі 1926 року іменник називали речівником.

До речі, чи знали ви, що іменників в українській мові дуже багато? 11-томний „Словник української мови"
налічує приблизно 135 000 слів і половина з них - іменники. А ось дієслів удвічі менше!

Предметом у граматиці вважається все, про що можна спитати хто це? що це? Наприклад: хто це? - вчений; що це? - картопля.

СИНТАКСИЧНА РОЛЬ ІМЕННИКА

Основна синтаксична роль іменників - підмет ( Політики погомоніли трохи та й розійшлися) та додаток ( Василь знайшов Степана).

Іменники можуть бути також:

неузгодженим означенням (Рука Сашка легла на моє плече);

іменною частиною складеного присудка (Він завжди був чудовим хлопцем);

обставиною (Наталка з Ларисою вийшли з будинку).

РОЗРЯДИ ІМЕННИКА ЗА ЗНАЧЕННЯМ

Серед іменників виділяються такі групи слів:

1. загальні назви - власні назви

2. назви істот - назви неістот

3. конкретні - абстрактні

НАЗВИ ЗАГАЛЬНІ І ВЛАСНІ

Загальні іменники позначають предмети в цілому. Власні іменники індивідуально позначають окремі предмети або особи.

НАЗВИ ІСТОТ І НАЗВИ НЕІСТОТ

Іменники, що називають істоти, відповідають на питання хто?

У цю групу входять назви людей, імена, прізвища ( балерина, професор, Сергій, Деміург, Макаров), назви птахів і тварин ( соловей, кобила, свиня), назви міфологічних істот і літературних героїв ( лісовик, Буратіно, русалка, Геракл), назви померлих ( мрець, небіжчик), назви карт і шахових фігур ( королева, валет).

Іменники, що називають неістоти, відповідають на питання що?

КОНКРЕТНІ І АБСТРАКТНІ ІМЕННИКИ

Іменники, що називають предмети, явища навколишньої дійсності, які можна пізнати органами чуття людини, називають конкретними.

Абстрактні іменники не мають конкретного лексичного значення, а називають поняття, явища чи властивості, які не сприймаються органами чуття.

Абстрактні іменники переважно вживаються у формі однини.

ЗБІРНІ ІМЕННИКИ

Збірні іменники - це назви сукупності однакових чи подібних предметів, які здатні сприйматися як одне ціле.

РЕЧОВИННІ ІМЕННИКИ

Іменники зі значенням речовинності називають однорідну речовину. Речовинні іменники можуть мати тільки форму однини ( горох, золото, срібло, залізо) або тільки форму множини ( гроші, дріжджі).

МОРФОЛОГІЧНІ ОЗНАКИ ІМЕННИКА

Іменник має такі морфологічні ознаки:

число:
однина - громадянин, музей
множина - громадяни, музеї

відмінок:
називний - вікно
родовий - вікна
давальний - вікну
знахідний - вікно
орудний - вікном
місцевий - (на) вікні

Posted in Теорія, Українська мова

# data[].attributes.attachment_link.title
Іменник як частина мови

# data[].attributes.attachment_link.description
Ось ми і перейшли до вивчення частин мови. Традиційно розпочнемо з іменника. Таку назву іменна частина мови отримала в 1873 році, після того, як Омелян Партицький використав таке найменування. А ось у правописі 1926 року іменник називали речівником. До речі, чи знали ви, що іменників в українській мові дуже багато?