# data[].attributes.headline
Рудь Дар'я "Мій Дім"

# data[].attributes.subject
Рудь Дар'я "Мій Дім"

# data[].attributes.body
Ступаю тихою ходою, крізь поле квітів та сузірь.
В моєму серці, злісно рветься таємничий, мертвий звір.
Він молить й просить на колінах - агресивно шепотінь:
"Біжи, вона без тебе у Всесвіті пітьми корінь!"

І я зриваючись в бентежжі, хапаю ротом пил доріг.
Збиваю ноги, рву долоні, лишень побачити б на місті "Дім"...
Та звичного для ока місця, на жаль, уже нема, так само як й рідного мого вікна.
Проте на збитих в кров колінах, стискаючи в руках полин,
Тихесенько, мов мишеня, моя любов, як тінь сидить...

Вона сидить, здригаючись у плачі... Мій Дім! Мій тил! Моє життя!
Сузір'я трепету й молитви, кохана й вічна, мов домашні небеса.
Присівши поряд, вже назавжди, тремтячими руками від війни...
Лишаю пересохлими губами, останній, мій прощальний й світлий - твір.

"Кохана, дякую за Дім..."

# data[].attributes.headline
Бондар Марія «Відчувається як «дім»»

# data[].attributes.subject
Бондар Марія «Відчувається як «дім»»

# data[].attributes.body
Це місце відчувається як «дім»..

Що це за фраза й де тут сенси ваші?

Скрізь тисячі незрозумілих слів.

Для чого це усе писати

Й вдавати з себе гуру тих віршів?

Насправді ж варто лиш згадати

Суботній ранок, тихий шелест трав.

Або йдучи по вулиці відчути ніжний аромат

усе із цього поверне в спогади назад.

У сонячні яскраві теплі дні,

У посиденьки, коли вже місяць

дивиться з гори,

У ті сніданки з ароматом кави.

Це все ти згадуєш коли ..

Коли так хочеш повернутися до хати,

Коли ти чуєш вже відомий спів пташок,

Коли навколо й скрізь ти бачиш грати,

А вдома спокій мир й твоя любов

Не передати це словами,

лиш тіло памʼятає відчуття.

Тому як знайдеш місце де «як вдома»

забудь про час й живи своє життя!

# data[].attributes.headline
Юлія Ципляк «Додому»

# data[].attributes.subject
Юлія Ципляк «Додому»

# data[].attributes.body
Скоро повернусь назад додому,

До пшениці рідного колосся.

Скину біль, страшенно люту втому,

Розпущу знесилене волосся.

Доторкнусь до рідних мені стін,

До землі обличчям притулюся.

Може хтось, не вставши і з колін,

Спить під нею: «Ні, я не боюся!»

Повернусь під небо без хмарок,

Без яскравих спалахів і шуму.

Серце залишу тут без дірок,

Без поранень, гніву та без суму.

Зазирну в спустошену весну.

Де вона? Ніхто цього не знає.

Лютий як ішов, то на війну

Взяв її з собою й не вертає.

Не вертає усмішок дітей,

Він забрав усе, що ми всі мали,

Незліченних крім страшних смертей

Або тіл, що в вогнищі палали.

Віднайду покинутим свій край,

Знов побачу друзів і родину.

Мов ключі летять пташиних зграй

Люди, кожен у свою хатину.

Повернусь колись назад додому,

До полів, де соняшників море,

Де, схилившись повністю додолу,

Плачуть верби в озеро прозоре.

Плачуть люди в радісних обіймах,

Їх серця злились в одне живе

З тими навіть, спав хто в домовинах,

А тепер майбутнє в нас нове!

11.05.2022

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірш "Додому" Ю. Ципляк

# data[].attributes.attachment_caption
Картина Юлії Коваленко

# data[].attributes.headline
Михайло Шмаль "Спільний дім"

# data[].attributes.subject
Михайло Шмаль "Спільний дім"

# data[].attributes.body
Збудуймо, друзі, разом спільний дім,

Щоб повнився він сміхом і піснями,

І весело нам буде жити в нім,

Бо щастя там поселиться із нами.

# data[].attributes.attachment_caption
Картина Юлії Коваленко

# data[].attributes.headline
Михайло Шмаль "Вікнами до сонця"

# data[].attributes.subject
Михайло Шмаль "Вікнами до сонця"

# data[].attributes.body
Будуймо дім свій вікнами до сонця,

Щоб золотом в нім сяяли віконця,

Щоб кожен цвях у ньому і цеглина

Нам радість дарували незрадливу.

# data[].attributes.attachment_caption
Картина В'ячеслава Поповича

# data[].attributes.headline
Людмила Васильченко "Дім"

# data[].attributes.subject
Людмила Васильченко "Дім"

# data[].attributes.body
Мій дім – моя сила, талісман і родина,

Мій дім – моя земля і зветься вона Україна.

Мені найбільше подобається моя країна.

І мова наша – солов’їна.

# data[].attributes.attachment_caption
Картина Юлії Коваленко

# data[].attributes.headline
Михайло Шмаль "Рідний дім"

# data[].attributes.subject
Михайло Шмаль "Рідний дім"

# data[].attributes.body
Дома чи будинки на світі є різні:

Із глини, із каменю та із бетону,

Скляні, деревʼяні, а є і залізні,

Та дай же вам Боже лиш рідного дому.

# data[].attributes.headline
Можаровська Марія. «Лише один»

# data[].attributes.subject
Можаровська Марія. «Лише один»

# data[].attributes.body
Дім. Дуже тяжко людям з ним.

Часом тисне так на плечі,

Що ні рідні голоси, ні знайомі краєвиди,

Запахи чи кольори не втішають

Від задухи й давки цих чотирьох стін.

День у день

Одні дороги, ті ж дерева і будинки,  Банери та магазини,

Крики, шум, гуркіт машин,

Люди лізуть звідусіль.

Кожен день словами мрієш:

«Хоч би в гори, хоч би в ліс.

Хоч би море чи озера, чи савана,

Чи пустеля, або навіть інше місто..

Лиш не тут і не сюди».

Та коли уже далеко,

Дивишся на кольори,

Згадуєш оті, що вдома.

Потім -  рідні голоси і знайомі

Краєвиди, Шум, людей, дороги, дні..

Бо савани дуже гарні,

Але рідні не завжди.

Хтось щасливий, а хтось вʼяне.

Бо для них свій Дім лише один.

# data[].attributes.headline
Бути людиною (мій інстаграм stanislavpanasiuk)

# data[].attributes.subject
Бути людиною (мій інстаграм stanislavpanasiuk)

# data[].attributes.body
Уявимо що ми у театрі ляльок

Де ляльки це ми, а хто ж лялькарі?

Політики, масони, можливо боги?

Та Ні! Лялькарами є наші думки, розум, свідомість це саме ті нитки що керують людьми

Травмують,ламають або навпаки зі всієї сили кохають танцюючи під гарні пісні

Одні влаштовують драми і з часом обривають нитки а інші сумлінно грають та вяжуть крепкі вузли

# data[].attributes.headline
Коломієць Марія.                «Ще скрипить»

# data[].attributes.subject
Коломієць Марія.                «Ще скрипить»

# data[].attributes.body
І що є в світі цих обʼїдених кісток?

Де я стою, і чи дивитись мені вгору?

Мої слова просіють, мов пісок

Ті, що позбавлені як сенсу, так і зору .

Чи маю шанс відчути знов весну?

Балакати з зеленим листям дубу,

І бачити примар величних сну,

Які розпалюють у серці грубу.

Ті пильні промені, що впали на обличчя,

Мене приспали запахом тепла.

І ті думки, навʼязані із потойбіччя,

Убережуть мене, як я їх берегла.

Мій дім давно проріс зеленим листям

Біля душі, десь усередині, сидить.

Не відчиняє ні своїм, ані чужинцям.

І лиш підлога видає, все ще скрипить…

# data[].attributes.body
Я мрію звести чарівний паркан,
Де просто не місце огидним щурам,
Всім тим, хто на стінах гидоту писав,
Ламав його й винним себе не вважав.

За тим парканом жевріє чарівна краса,
Краса, що боролася за своє цінне життя,
Попри огидних щурів та вітру страшного шквального,
Вона проросла, не зупинялась, цвіла,
Намагалась не впасти і знову цвіла,
Намагалась допоки не прожерли паркан до нутра.

Вірвались без смаку біси з кликами тварин,
Які не розуміють провин та прогризли усе,
Що так давно проростало багато років.
Залишилося коріння, не забувше про минулі роки,
Не забувше про страх, про огидних щурів.

В коріння є досвід та віра, не канула в Лету.
Коріння чекало моменту, потрішки набиралося сил,
Щоб дати відпір всім тим злим і страшним,
Паралельно намагаючись теж не стати гнилим,
І не набути з часом самотніх та гострих шипів.

Зійшло сонце, впали лікувальні дощі,
З коріння з'явились щось неземне,
Не схоже на інше буденне нудне.
З'явився прекрасний цвіток,
Готовий до бескінченних смертей,
Не про ті, які думають люди,
А про ті, які знає знавець.

# data[].attributes.headline
Лариса Зеленська

# data[].attributes.subject
Лариса Зеленська

# data[].attributes.body
"Шипшина"

Шипшина важко віддає плоди.
Вона людей хапає за рукава.
Вона кричить: – Людино, підожди!
О, підожди, людино, будь ласкава.
Не всі, не всі, хоч ягідку облиш!
Одна пташина так мене просила!
Я ж тут для всіх, а не для тебе лиш.
І просто осінь щоб була красива.

# data[].attributes.headline
Родінова Ната. "Мої краї"

# data[].attributes.subject
Родінова Ната. "Мої краї"

# data[].attributes.body
Мої краї квітками пахнуть,

І вся травичка, і земля моя!

В моїх краях і сонце яскравіше,

І пісня солов’я гучна.

Нехай десь є краї принадні

І в світі інша є краса,

А я люблю свої місця прекрасні,

По ним веселка йде за небеса.

# data[].attributes.headline
Наталія Шевченко. Новий день. 

# data[].attributes.subject
Наталія Шевченко. Новий день. 

# data[].attributes.body
Десь там за обрієм світанок спалахнув

Розлилась річка світла і пташиних співів

Хай новий день несе в наш дім

щасливу вість, що морок вже минув...

А далі-мир, весна і радість на поріг.

# data[].attributes.headline
Наталія Воробйова

# data[].attributes.subject
Наталія Воробйова

# data[].attributes.body
Життя перемагає

Як так? Прийшла весна,

Прийшла і не спитала...

А може в серці ще зима?

А може ще зарано?

Прийшла вона до мене в дім,

Пташками заспівала,

Промінчиком своїм ясним,

По дому застрибала.

І дім наповнився теплом,

І щастям зустрічає,

Живи весна, живи мій дім,

Життя перемагає!

# data[].attributes.headline
Єлена Бортяна 

# data[].attributes.subject
Єлена Бортяна 

# data[].attributes.body
Найкращий, наймиліший рідний дім;

Там тепло, затишно завжди;

Там Тато, Мама завжди поруч;

Там Я, там все моє тепло.

# data[].attributes.headline
Коломієць Марія                   «Чому?»

# data[].attributes.subject
Коломієць Марія                   «Чому?»

# data[].attributes.body
Чому ж ви б'єте саме в душу?

Чи вам не кров людська потрібна?

Чому крізь очі чорні мушу

Вдивлятись, чи людині все ж подібна?

Вас кляли темними ночами

Замучені солдати в кайданах,

А ви неначе ті чорти з рогами

Заплутались у вбитих іменах

Їх неспокійна, стомлена душа

Неначе журавель летить угору.

До Бога, мабуть, вируша...

Поскаржитись на доленьку сувору.

А в мати  серденько здригнеться

І вскоче до ікони відчува,

Почне молитись і навколішки зігнеться,

Погані думи далі відсува

І плаче небо, плаче поле, і плачуть квіти у неволі.

Чи заслужили таку долю?

Серця, наївні, чисті, голі,

Їх кинули під ту тополю...

Ви скільки б крові не пролили на ножа

І скільки б нас не намагалися убити,

Вам ця земля завжди буде чужа!

Їх душі, не дадуть спокійно жити!

# data[].attributes.headline
Нікіта Бабенков Діалог з Героєм 

# data[].attributes.subject
Нікіта Бабенков Діалог з Героєм 

# data[].attributes.body
Діалог з Героєм

– Вибачте, але я пахну війною, – …

– Пробач, я не згодна з тобою, – …

– Не мав де я митись, і їсти, і спати, – …

– Вклоняюсь тобі за геройство, солдате, – …

– З початку війни мені снилася Мати, – …

– Дозволь же тебе обійняти, солдате, – …

– Я пахну війною, я у ній до безтями, – …

– Солдате, ти жертвуєш своїм життям, – …

– Я просто люблю свою Батьківщину,

За неї стою… я за неї загину…, – …

– Дозволь же я стану перед тобою на коліна, – …

– Не треба… Вставай із колін Україно…, – …

# data[].attributes.headline
Елла Уінд «Дім»

# data[].attributes.subject
Елла Уінд «Дім»

# data[].attributes.body
Дім - це не ліжко з комодом в куточку,

Це не чотири стіни та дерев‘яні двері.

Він не завжди є матеріальною точкою

І не обов’язково прописаний у папері.

Справжній дім - про відчуття спокою,

Де непомітно пролітають сірі будні.

Дім - це завжди яскраві спогади,

Часом тяжкі й сумні, проте незабутні.

Взагалі то дім - не про певні межі,

Певний вигляд чи позначене місце.

Дім - це своєрідна всеосяжна вежа,

Що рятує душу і захищає серце.

Він - затишок, обійми в родинному колі,

Теплі усмішки й щасливі хвилини.

В ньому - почуття безмежної волі.

А все інше - лише сива чужина.

# data[].attributes.headline
Кожура Вікторія. "Дім"

# data[].attributes.subject
Кожура Вікторія. "Дім"

# data[].attributes.body
Дім.

Рідний. Теплий.

Зігріває. Лікує. Надихає.

Відчуваю любов і силу.

Фортеця.

# data[].attributes.headline
Кожура Вероніка "Знову"

# data[].attributes.subject
Кожура Вероніка "Знову"

# data[].attributes.body
Знову прокинулась вночі від тривог

Знову у мене повно думок

Знову пишу "Ви це чули?" у чат

Знову збираю в онлайні дівчат

Знову згадала початок війни

Знову не знаю куди мені йти

Знову не спиться, знову я плачу

Знов хтось когось уже не побачить

28 квітня 2023

# data[].attributes.headline
«ДІМ це УКРАЇНА» Герасимов Ілля 

# data[].attributes.subject
«ДІМ це УКРАЇНА» Герасимов Ілля 

# data[].attributes.body
ДІМ це УКРАЇНА

Вільна, незалежна.

Розквітаєш, зростаєш, милуєш.

Ти моя рідна домівка.

Батьківщина.

# data[].attributes.attachment_caption
Фото Тетяни Філіної

# data[].attributes.headline
Тетяна Філіна "Ранок"

# data[].attributes.subject
Тетяна Філіна "Ранок"

# data[].attributes.body
Блукає вітер

у височинах небес,

тишу стереже.

Змінюється світ старий,

поринає у нове…

# data[].attributes.headline
Задорожна Ясна "На балконі"

# data[].attributes.subject
Задорожна Ясна "На балконі"

# data[].attributes.body
Батьківський будинок має дерев’яний балкон

Там завжди стояв старий магнітофон

Поміж балок товстих проростав мох

А мама з татом викорчували його вдвох

На балконі часто щебетали пташки

Оповіщали так про прихід весни

Одного разу балки полетіли додолу

Відчувши подих страшного нічного грому

Вже декілька місяців мох там бушує

Господарі ж давно обидвоє заснули

Птахи ніби збилися з курсу

Облітають балкон не в дусі

Квітка невеличка єдина чекає

Пробилася з моху у тихій печалі

Маленька цвіте без устану щодня

Не заважає їй вся метушня

Вкутана пеленою туману чи освічена сонцем яскравим

Вона віддано виростає й сама про себе дбає

# data[].attributes.headline
Тетяна Рева «Сни»

# data[].attributes.subject
Тетяна Рева «Сни»

# data[].attributes.body
Буває мить і ти за небокраєм,

А потім враз, тут грім - і на землі,

Здається так ніколи не буває, а може так буває уві сні?

О сни, міраж, ілюзія Морфея,

Даруєте фіаско Ви чи зліт,

Ви ніби спів у Тартарі Орфея,

Виводите із забуття у світ.

# data[].attributes.headline
Ватрала Марина, «Сніжна серенада сну»💫

# data[].attributes.subject
Ватрала Марина, «Сніжна серенада сну»💫

# data[].attributes.body
Спотемніло. Сонце смутно, спокійно, стиха сіло.

Солоденьким сном спочиває село,

Самотній соловей співає соло.

Сузірʼя скорпіона світить світу,

Сова Семен співає сингл «Скільки?»

Спіткала сон солодким смаком Сніжна,

Стихали срібні співи: сумно, стрімко, сніжно.

Самотній соловейко спозарання співанням серенади стрепенув.

Сплеснуло сяєвом світання, схід сонця світом сколихнув.

# data[].attributes.headline
Український інститут книги

# data[].attributes.subject
Український інститут книги

# data[].attributes.body
“Національний тиждень читання” - щорічна активність Українського інституту книги, яка у цьому році буде масштабована до 4 різних тематичних інформаційно-просвітницьких акцій.

Перший тиждень читання 2024 року буде присвячений поезії і відбудеться з 16 по 24 березня 2024 р. Тиждень поезії є гарною можливістю відзначити роль поетів і поетичного слова в культурі, особливо під час війни, адже поезія як форма літератури реагує на події найпершою.

Тема тижня поезії 2024 – ДІМ. Гаслом став рядок із вірша сучасної української поетки Ірини Шувалової – “Ріки незмінно течуть додому”. У візуальній частині ми використали фрагмент однієї з картин циклу “Сни про дім” воїна, поета й художника Валерія Пузіка.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Національний тиждень читання поезії 2024

"Національний тиждень читання" - щорічна активність Українського інституту книги, яка у цьому році буде масштабована до 4 різних тематичних інформаційно-просвітницьких акцій.

Перший тиждень читання 2024 року буде присвячений поезії і відбудеться з 16 по 24 березня 2024 р. Тиждень поезії є гарною можливістю відзначити роль поетів і поетичного слова в культурі, особливо під час війни, адже поезія як форма літератури реагує на події найпершою.

Тема тижня поезії 2024 - ДІМ. Гаслом став рядок із вірша сучасної української поетки Ірини Шувалової - "Ріки незмінно течуть додому". У візуальній частині ми використали фрагмент однієї з картин циклу "Сни про дім" воїна, поета й художника Валерія Пузіка.

Поняття "дім" для кожного українця і українки набуло щемкого й навіть сакрального значення. Дім для нас тепер про повертання і чекання, про безумовну віру в тих, хто за цей дім бореться. Дім - це світло, котре гріє, навіть, коли вас розділяють тисячі кілометрів. Дім - це чуття себе частиною чогось більшого, частиною родини. Дім - це Україна.

Інтерактивна мапа подій Національного тижня читання поезії

На цій сторінці ми інформуватимемо вас із планом заходів та основним переліком онлайн та офлайн-активностей до тижня читання поезії. За коментарями щодо перебігу акції просимо звертатися до Ольги Шевчук-Клюжевої - очільниці відділу звʼязків з громадськістю ([email protected] ).

Ви підписалися на розсилку. Дякуємо!

# data[].attributes.attachment_link.description
Національний тиждень читання поезії 2024 "Національний тиждень читання" - щорічна активність Українського інституту книги, яка у цьому році буде масштабована до 4 різних тематичних інформаційно-просвітницьких акцій. Перший тиждень читання 2024 року буде присвячений поезії і відбудеться з 16 по 24 березня 2024 р.

# data[].attributes.headline
Інструкція "Як додавати дописи"

# data[].attributes.subject
Інструкція "Як додавати дописи"

# data[].attributes.headline
Правила розміщення дописів

# data[].attributes.subject
Правила розміщення дописів

# data[].attributes.body
Вітаємо на дошці "Там, де чекають...".

Ми створили її для того, щоб усі охочі мали змогу поділитися своїми віршами і ознайомитися з поетичними творами інших.

Дошка створені здобувачами та викладачами кафедри артменеджменту та івент-технологій НАКККіМ в рамках Національного тижня читання поезії, 2024.

Просимо Вас дотримуватися правил розміщення дописів:

1. У верхній частині допису вкажіть Ваше ім'я та прізвище, назву твору.

2. Додайте світлину, яка ілюструє Ваш вірш (за бажанням).

3. У нижній частині розмістіть вірш.

У Вас є можливість позначити вірші які Вам сподобалися, натиснувши на "сердечко" в нижній частині допису.

Дякуємо за участь!

# data[].attributes.attachment_link.title
Тиждень читання