# data[].attributes.attachment_caption
Tyske tropper marsjerer inn i Polen over en grensebro i september 1939. - SNL

# data[].attributes.headline
1. Sep. 1939. Tyskland angriper polen (operasjon Barbarossa)

# data[].attributes.subject
1. Sep. 1939. Tyskland angriper polen (operasjon Barbarossa)

# data[].attributes.body
Om morgen 1. september gikk Tyskland til angrep på Polen, formelt fordi polakkene ikke ville gi Danzig-området til Tyskland. Polen kjempet tilbake med sterk motstand men ble nedkjempet i løpet av september, og måtte overgi seg. Tre dager etter angrepet (3. sep), erklærte Frankrike og Storbritannia Tyskland krig, og det som vi i dag kjenner som 2. verdenskrig var i gang.

# data[].attributes.attachment_caption
Finske soldater under vinterkrigen - SNL

# data[].attributes.body
Vinterkrigen var krigen mellom Finland og Sovjetunionen fra 30. november 1939 til 12. mars 1940. Sovjetunionen gikk til krig til nabolandet Finland. Sovjetunionen sitt mål med dette var å ta over Finland, siden Sovjetunionen trengte forsterkninger til å beskytte byen Leningrad. Finland sto hardt imot Finland, men klarte ikke å holde Sovjetunionen tilbake, siden Finland hadde for lite ressurser. Det førte til at Sovjetunionen vant denne vinterkrigen. Krigen avsluttet den 12. mars 1940.

# data[].attributes.headline
9. apr. 1940. Tyskland angriper Norge og Danmark

# data[].attributes.subject
9. apr. 1940. Tyskland angriper Norge og Danmark

# data[].attributes.body
Da 2. verdenskrig brøt ut i 1939 erklærte Norge seg nøytrale, men Tyskland gikk fortsatt til angrep. Det tyske angrepet på Norge og Danmark også kaldt Operasjon Weserübung skjedde den 9. april 1940. Men det første "møte" skjedde natt til 9. april der den tyske krysseren Blücher senket ved Oscarsborg, noe som gjorde at regjeringen og kongefamilien rakk å flykte fra Oslo. Moringen 9. april gikk Tyskland i land i flere byer i Norge hvor mange overga seg etter lite motstand og kort kamp med tidlige fall. Kampene i Sør-Norge tok slutt i månedsskiftet april-mai 1940, mens kampene i Nord-Norge varte til 10. juni.

# data[].attributes.attachment_link.title
Weserübung – Tysklands angrep på Norge i 1940 – Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Weserübung var kodenavnet på det tyske angrepet på Norge under andre verdenskrig. Da andre verdenskrig brøt ut i 1939, erklærte Norge seg nøytralt, men 9. april 1940 angrep tyske tropper landet. Begge de krigende partene – Tyskland og de allierte – så viktigheten av Norges strategiske geografiske posisjon.

# data[].attributes.attachment_caption
Signeringen av tremaktspakten. Ved bordet sitter (fra venstre) Japans Saburo Kurusu, Italias Galeazzo Ciano og Tysklands Adolf Hitler. - SNL

# data[].attributes.body
Tremaktspakten var en avtale inngått i Berlin 27. september 1940 mellom Tyskland, Italia og Japan, med det formål å etablere en nyordning i Europa og Øst-Asia. Ungarn, Romania, Slovakia og Bulgaria sluttet seg senere til tremaktspakten, og signatarstatene ble vanligvis kalt aksemaktene. Jugoslavia undertegnet tremaktspakten 25. mars 1941, men regjeringen ble styrtet to dager senere, og den nye regjering nektet å ratifisere. Dette førte til det tyske overfall på landet.

# data[].attributes.body
Blitzen er en betegnelse for tyske luftangrep mot Storbritannia, og særlig London, fra september 1940 til mai 1941. Mellom 7. september og 3. november 1940 ble London angrepet av gjennomsnittlig 200 bombefly hver natt. Det verste tidspunktet av angrepet var i 1940. 29. desember, da 1500 branner raste i London. under angrepet ble totalt 50 000 sprengbomber og millioner av brannbomber kastet over London. Storbritannias sivile tap under Blitzen var 43 381 drepte og 50 856 alvorlig sårede. I London var 1 150 000 hus skadd. Blitzen var likevel en mislykket tysk strategi. Ved at tyskerne konsentrerte bombingen om sivile mål fikk britene tid til å reorganisere sitt flyvåpen, som til slutt vant slaget om Storbritannia.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Om Store norske leksikon

Store norske leksikon er et gratis og komplett oppslagsverk skrevet av fagfolk på bokmål og nynorsk. Med opptil 3 millioner brukere i måneden og 550 000 leste artikler hver dag er leksikonet Norges største nettsted for forskningsformidling. Leksikonet er eid av de norske universitetene og flere ideelle stiftelser/organisasjoner.

# data[].attributes.attachment_link.description
Blitzen er en betegnelse for tyske luftangrep mot Storbritannia, og særlig London, fra september 1940 til mai 1941. Mellom 7. september og 3. november 1940 ble London angrepet av gjennomsnittlig 200 bombefly hver natt. Angrepets klimaks i 1940 var 29. desember, da 1500 branner raste i London by.

# data[].attributes.body
Låne- og leieloven var en amerikansk lov som ble undertegnet av president Franklin D. Roosevelt i 1941. Loven gav presidenten fullmakt til å selge, låne og leie ut krigsmateriell og andre viktige varer til forsvar av land som var av betydning for USAs sikkerhet.

# data[].attributes.body
Stalingrad var i perioden 1925–1961 navnet på byen Volgograd i Russland. Slaget om Stalingrad som varte fra juli 1942 - februar 1943 er ett av de mest kjente og betydningsfulle slagene under andre verdenskrig. kampen ble utkjempet mellom Tyskland og Sovjetunionen og er ett av de mest blodige slagene i historien med omtrent 1,4 millioner døde på begge sider. den 31. januar overga generalfeldmarschall Friedrich Paulus seg til sovjetiske styrker. selv om en del kjempet til 2. februar markerte det slutten på slaget. det markerte også på mange måter starten på slutten for Tyskland og Hitler.

# data[].attributes.headline
angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941

# data[].attributes.subject
angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941

# data[].attributes.body
Pearl Harbor er en amerikansk flåtebase som ligger rett ved Hawaii i Usa. Morgenen den 7. desember gikk Japan til angrep med 183 japanske fly over Pearl Harbor. Hele flåtebasen var helt ødelagt bare noen timer senere. Da var Usa en del av krigen.

# data[].attributes.custom_properties.qxZNetpY
Pearl Harbor: Japan angriper USA | historienet.no

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pearl Harbor, 7. desember 1941. Av Ukjent fotograf. Falt i det fri (Public domain)

Japans erobringskrig i Kina, som startet i juli 1937, førte til at forholdet mellom Japan og USA ble stadig mer betent. USA hadde selv sterke interesser og territoriale besittelser i det vestlige Stillehavet. Japan hadde ønsker om å ta kontroll over de britiske, franske og nederlandske koloniene i Øst-Asia, særlig da den andre verdenskrigs gang svekket de tre europeiske kolonimaktenes muligheter til å ha et større militært nærvær der.

I april 1940 sendte amerikanerne en stor del av sin marine til Pearl Harbor for å avskrekke Japan fra å fortsette sin territoriale ekspansjon. Tre måneder senere vedtok den amerikanske Kongressen, gjennom sin The Two-Ocean Naval Expansion Act, et omfattende byggeprogram for marinen som ville forskyve styrkeforholdet mellom Japans og USAs krigsflåter fra 7:10 til 3:10 innen 1944. Japanerne vurderte et styrkeforhold overfor amerikanerne på minst 5:10 som en forutsetning for å kunne utkjempe en forsvarskrig mot USA uten å tape. Følgelig erkjente japanerne at dersom krig med USA var uunngåelig, måtte den utkjempes i nær fremtid.

Etter den japanske okkupasjonen av Fransk Indokina innførte USA 1. august 1941 oljeboikott for å presse Japan til å trekke seg ut. Japanske beregninger viste at en boikott ville medføre at landet, som var sterkt avhengig av forsyninger av nødvendige råmateriale utenfra, gikk tom for olje innen tre år. Japan nektet å bøye seg for USAs krav og valgte som alternativ løsning å okkupere de naturressursrike områdene Britisk Malaya og Nederlandsk Øst-India for å sikre tilgang på olje og andre råmaterialer. Den japanske marineledelsen regnet med å havne i krig med amerikanerne dersom Japan invaderte disse koloniene.

USA hadde verdens nest største flåte, etter Storbritannia, som begge hadde marineskip spredt over flere verdenshav. Japans marine var tredje størst, med sine 10 slagskip, 10 hangarskip, 38 kryssere, 112 destroyere og 6 ubåter, men totalt større enn USAs stillehavsflåte, som også var landets største flåtestyrke. Tidlig i desember 1941 hadde USA 9 slagskip, 3 hangarskip, 21 kryssere, 67 destroyere og 27 ubåter i Stillehavet.

Admiral Isoroku Yamamoto, sjefen for Den kombinerte flåte (det vil si den sjøgående delen av Japans marine) fikk ideen om å bombe Pearl Harbor. Yamamoto visste at amerikanerne var langt sterkere militært og anså et ødeleggende forkjøpsangrep mot stillehavsflåten som eneste mulighet til å vinne en krig mot amerikanerne. USA hadde dobbelt så stor befolkning som Japan (141 millioner mot 70 millioner) og mange ganger større industrikapasitet.

Planleggingen av et eventuelt angrep tok i all hemmelighet til i januar 1941. Den ble tidkrevende grunnet uenigheter mellom marineledelsen og marinens luftvåpen om hvordan et vellykket angrep på Pearl Harbor best kunne utføres. Siden den japanske marinen ikke hadde tidligere erfaringer med å angripe en marinebase med fly fra hangarskip, gikk ytterligere tid med på å forberede og øve på denne teknisk krevende operasjonen.

Angrepsplanen som tok form forutsatte et innledende overraskelsesmoment, at stillehavsflåtens hangarskip var hovedmålet, ødeleggelsen av de amerikanske kampflyene på Oahu og at samtlige japanske hangarskip med tilstrekkelig rekkevidde deltok i operasjonen. Angrepet skulle utføres av angrepsfly, stupbombefly og torpedofly, beskyttet av en sterk jagerflyeskorte. Senere ble også deltakelse av dvergubåter inkludert i planene. Japanerne kjente til USAs mangelfulle militære beredskap og satset på at angrepet ville nøytralisere amerikanernes sjø- og luftstridskrefter i Vest-Stillehavet.

Den japanske regjeringen forhandlet imens med USA i et forsøk på å få opphevet boikotten, men bestemte seg 6. september 1941 for å gå til krig dersom en forhandlingsløsning ikke var oppnådd innen 10. oktober. 5. november ga regjeringen klarsignalet til krig. Amerikansk etterretning mottok i løpet av høsten 1941 informasjon som antydet at et japansk angrep på amerikansk territorium kunne komme. For lite personell og manglende samkjøring under behandlingen og vurderingen av all innsamlet informasjon førte imidlertid til at amerikanerne ikke forutså at Pearl Harbor ville bli målet. Hærens og marinens kryptoanalytikere hadde dessuten ennå ikke klart å knekke Japans militære kodesystemer.

Under ledelse av viseadmiral Chūichi Nagumo satte en japansk angrepsflåte kurs for Kurilene 17. november. Ni dager senere seilte den derfra sørover i retning Hawaii. Flåten besto av seks hangarskip, to slagskip, to kryssere og elleve jagere. Reiseruten ble valgt for å redusere sjansene for å bli oppdaget av amerikanerne. Japans øvrige kampfartøyer, deriblant åtte slagskip og to hangarskip, var blitt holdt i bakhånd for å kunne settes inn mot amerikanske, britiske og nederlandske krigsskip i det vestlige Stillehavet.

Angrepsflåten seilte ubemerket og under streng radiotaushet til den nådde et punkt 440 kilometer nord for Hawaii om morgenen søndag 7. desember. Flyangrepet ble iverksatt med kodenavnet "Tora! Tora! Tora!" (tora = tiger). 183 fly tok av fra hangarskipene med kurs for Pearl Harbor klokken 06.00. Angrepsstyrkens fem dvergubåter, som var blitt sendt ut i forkant, nærmet seg da selve marinebasen. 1 time og 55 minutter senere nådde flyene målet. Åtte amerikanske slagskip lå fortøyd ved basen, men de tre hangarskipene, USS Enterprise, USS Lexington og USS Saratoga, viste seg denne morgenen å være langt til havs, ute på andre oppdrag.

Angrepet kom helt overraskende på amerikanerne og på en tid av døgnet da garnisonen på Oahu var minst forberedt. På selve marinebasen var beredskapen lav da flyene dukket opp på himmelen. 40 torpedofly gikk inn først og slapp sine torpedoer. Rekken av fortøyde slagskip var målet. Torpedoangrepene varte i elleve minutter. Deretter fulgte 50 angrepsfly opp med å bombe skipene ved havnen. De 54 stupbombeflyene fløy mot Ford Island, Hickam, Kaneohe, Wheeler Field, Kaneohe og Barber's Point for å ødelegge amerikanske kampfly, hangarer og luftverninstallasjoner på Oahu.

Det første flyangrepet varte i tre kvarter. Neste angrepsbølge, med 176 fly, nådde Pearl Harbor 25 minutter senere. Denne bestod av 54 angrepsfly og 81 stupbombefly, samt jagereskorte. Angrepsflyene og jagerflyene fløy inn for å fullføre ødeleggelsen av amerikanernes luftforsvar. Stupbombernes opprinnelige hovedoppdrag var å angripe hangarskipene, men i deres fravær ble krysserne førsteprioritet og slagskipene andreprioritet. Flygerne ble hemmet av tykk røyk fra de brennende skipene og klarte ikke å påføre skipene så mye mer skade enn hva første angrepsbølge allerede hadde oppnådd. Forsvarerne var denne gangen også forberedt og kunne rette en kraftigere og mer målrettet luftvernild mot flyene. Mange av bombene bommet på sine mål.

Bare et fåtalls amerikanske jagerfly klarte i kaoset å ta av fra rullebanene. De skjøt ned 10-15 japanske fly og skadet to i luftkampene som fulgte. Amerikanske flygere i luften dro fordel av at de japanske jagerflyene var opptatt med å beskyte flyplassene med maskingeværild og derfor ikke lenger beskyttet stupbombeflyene. Fire amerikanske jagerfly ble skutt ned, et av dem av eget luftvernartilleri.

Rundt klokken 10.00 avsluttet de japanske flyene angrepene og satte kursen mot nord. En time og et kvarter senere landet de på hangarskipene. Lederen for første angrepsbølge, kommandør Mitsuo Fuchida, foreslo å sette i gang et tredje angrep, denne gangen rettet mot infrastrukturelle mål som skipsverft, tørrdokker og oljeinstallasjoner på Oahu. Admiral Nagumo avviste imidlertid forslaget. Han fryktet at de amerikanske hangarskipene og uskadde marineskipene ville ta opp forfølgelsen etter flåtestyrken hans og prioriterte å forflytte den til tryggere farvann. Dessuten erkjente Nagumo at et tredje angrep ville påføre luftstyrken enda større tap, idet erfaringene fra andre angrepsbølge tilsa at amerikanernes beredskap og evne på Oahu til å bekjempe angriperne var stigende.

Fly fra hangarskipet USS Enterprise ble etter meldinger om angrepet sendt ut for å lete etter den japanske flåtestyrken. Motstridende meldinger om hvor denne var blitt sett, førte til at flyene ble omdirigert i feil retning og de måtte avbryte søket uten å komme på sporet av japanerne. Den japanske flåtestyrken vendte uskadet tilbake til Japan, uten dramatikk.

Totalt omkom 2403 amerikanere, hvorav 68 sivile. 1103 av de falne var mannskaper på USS Arizona. Torpedoflyene, som traff med 19 av sine 36 avfyrte torpedoer, gjorde desidert størst skade på Pearl Harbors flåte i løpet av hele angrepet. Alle de amerikanske slagskipene ble hardt rammet av bombe- og torpedotreffere. To av dem (USS Arizona og USS Oklahoma) ble totalskadet og sank. To andre slagskip (USS West Virginia og USS California) sank, men ble senere hevet, reparert og satt inn i tjeneste igjen. I tillegg ble det tidligere slagskipet USS Utah, som var desarmert og omgjort til mål- og treningsskip, senket sammen med en minelegger. 3 av 8 kryssere og 4 av 30 destroyere ved Pearl Harbor ble skadet. Totalt ble 18 marineskip senket eller skadet under angrepet, men 15 av dem ble senere reparert og på ny satt i tjeneste. Av amerikanernes 400 fly ble 188 ødelagt og 159 skadet. Nesten alle befant seg på bakken da de ble satt ut av spill.

Japanernes tap under angrepet på Pearl Harbor var forholdsvis beskjedne og mindre enn de hadde forventet: 29 japanske fly ble skutt ned under angrepet, 19 av dem i andre angrepsbølge. Nesten alle var stupbombere. 55 japanske flygere ble drept. Dvergubåtenes operasjoner endte i fiasko. Samtlige gikk tapt; én gikk på grunn, to ble senket og ytterligere to forsvant. Bare én av dvergubåtene, kanskje to, klarte å trenge seg inn i havnen og avfyre torpedoene, men uten å treffe noen skip. Ni av dvergubåtenes mannskaper omkom og én ble tatt til fange.

Angrepet på Pearl Harbor påførte den amerikanske stillehavsflåten store nok tap til at Japan anså operasjonen som vellykket. Landets marineledelse hadde på forhånd satt som suksesskriterium at minst to hangarskip og fire slagskip ble senket. I deres vurdering måtte amerikanerne miste så mange skip eller flere for å hindres i å blande seg inn når Japan i neste omgang invaderte USAs, Storbritannias og Nederlands besittelser i Sørøst-Asia og Vest-Stillehavet. Det viste seg å være en feilvurdering. I tillegg til at ingen av stillehavsflåtens hangarskip ble rammet og at en stor del av dens øvrige marineskip ikke var satt varig ut av spill, slapp Pearl Harbors havnefasiliteter og oljetanker uskadd fra angrepet. Den japanske operasjonen ble også mindre vellykket fordi mye av flygernes oppmerksomhet rettet seg mot store og synlige mål, på bekostning av andre skip. Dessuten sløste japanerne torpedoer og bomber på mindre betydningsfulle skip, slik som USS Utah.

Nyheten om bombingen av Pearl Harbor vakte et veldig raseri i USA. Dagen etter, 8. desember, holdt USAs president Franklin D. Roosevelt en tale i den amerikanske Kongressen hvor han i kraftfulle ordelag fordømte japanernes angrep. På Roosevelts anmodning vedtok Kongressen umiddelbart etterpå, nesten enstemmig, å erklære Japan krig. Samme dag kom også Storbritannias og Nederlands krigserklæringer mot Japan. Tyskland erklærte i sin tur USA krig 11. desember 1941. Det var en solidarisk gest som Tyskland, gjennom Tremaktspakten, forut hadde lovet japanerne dersom de skulle havne i krig mot USA. En bakenforliggende faktor for krigserklæringen var at det til sjøs hadde vært et anspent forhold mellom Tyskland og USA siden september 1939, med tidvise konfrontasjoner mellom tyske ubåter og amerikanske marinefartøyer. Adolf Hitler antok også, trolig med rette, at amerikanerne innen kort tid ville erklære Tyskland krig og ønsket å komme dem i forkjøpet. Samtidig med Tyskland erklærte også Aksemaktenes tredje land, Italia, USA krig. Denne kjeden av begivenheter utvidet andre verdenskrig til en global krig.

Pearl Harbors tre hangarskip ble innen få måneder satt inn i krigsoperasjoner. Sammen med ubåtene spilte hangarskipene, som det etter hvert ble flere av i stillehavsflåten, en hovedrolle i amerikanernes påfølgende sjøkrigsføring mot Japan. Dette var en utvikling japanerne ikke hadde gjort regning med.

Japans målsetting med krigen var å erobre hele Sørøst-Asia og ta kontroll over et område av Stillehavet som fra sør til nord strakte seg fra Ny-Caledonia, Fiji, Samoa, Midway og til Aleutene. Den japanske militære ledelsen forventet et år med seire, men uten å klare å enes om en klar strategi og i mangel på en troverdig plan for hvordan krigen kunne vinnes. Skulle USA elimineres som militær trussel mot Japans erobrede besittelser, forutsatte det at japanerne i det minste klarte å innta alle stillehavsøyene som amerikanerne kunne bruke som utgangspunkt for motangrep, samt hindre amerikanerne i å etablere seg militært i Australia. I så fall ville ingen amerikanske militærbaser ha japanskkontrollerte landområder innenfor sin rekkevidde. Men Japans ressurser og offensive planer var allerede for begrensede til at et slikt scenario kunne bli en realitet. Det var for eksempel uaktuelt for Japan å forsøke å invadere Hawaii, et viktig amerikansk støttepunkt, siden amerikanerne her allerede hadde et sterkt styrkenærvær i full beredskap.

Japan undervurderte USAs militære, økonomiske og industrielle kraft og de alliertes besluttsomhet om å føre en total krig frem til full seier. Japans første store nederlag, i Korallhavet og ved Midwayøyene, inntraff allerede innen seks måneder, og fra da av var landets hovedprioritering å forsøke å holde stand mot amerikanske motangrep og utsette det uunngåelige endelige nederlaget lengst mulig.

Craig, Nelson: Pearl Harbor. From Infamy To Greatness (New York: Schribner, 2017)

Johnson, William Bruce: The Pacific Campaign in World War II. From Pearl Harbor to Guadalcanal (London: Routledge, 2006)

Prange, Gordon W.: At dawn we slept. The untold story of Pearl Harbor (New York: McGraw-Hill, 1981)

Slackman, Michael: Target: Pearl Harbor (Honolulu: University of Hawaii Press, 1990)

Symonds, Craig L.: World War II at Sea. A Global History (New York: Oxford University Press, 2018)

Toll, Ian W.: Pacific Crucible. War at Sea in the Pacific, 1941-1942 (New York: W. W. Norton, 2011)

Weinberg, Gerhard L.: A World at Arms. A Global History of World War II (Cambridge: Cambridge University Press, 2005)

Skrevet av:

Sist oppdatert:

, se alle endringer

fri gjenbruk. Sitere eller gjenbruke?

Vil du sitere denne artikkelen? Kopier denne teksten og lim den inn i litteraturlisten din: Hatlehol, Gunnar D.: Pearl Harbor i Store norske leksikon på snl.no. Hentet fra https://snl.no/Pearl_Harbor

Forsker, NTNU - Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet

# data[].attributes.attachment_link.description
Pearl Harbor er en amerikansk flåtebase beliggende på sørkysten av Oahu, Hawaii, mest kjent for det japanske angrepet 7. desember 1941. Angrepet var den direkte foranledningen til at USA kom med i andre verdenskrig.Basen ble tatt i bruk i 1911, etter to års bygging, og utvidet betydelig de to neste tiårene.

# data[].attributes.headline
D-dagen. 6. jun. 1944 (opperasjon neptune)

# data[].attributes.subject
D-dagen. 6. jun. 1944 (opperasjon neptune)

# data[].attributes.body
De allierte går i land i Nord-Frankrike og starter tilbakeslag mot tysk okkupasjon av Frankrike. Tyskland blir tvunget til å trekke seg tilbake fra både Frankrike og Belgia. D-dagen blir sett på som starten på slutten av 2. verdenskrig. På D-dagen skjedde landgangen i Normandie, med kodenavnet «Operasjon Neptune» (Neptun), som er den største amfibieoperasjonen som noen gang er gjennomført.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sist oppdatert
Se all aktivitet

Vil du skrive eller endre artikler?
Logg inn eller registrer deg

Om Store norske leksikon

Store norske leksikon er et gratis og fritt tilgjengelig oppslagsverk skrevet av fagfolk på bokmål og nynorsk. Med opptil 3,4 millioner brukere i måneden og 600 000 leste artikler hver dag er leksikonet Norges største nettsted for forskningsformidling. Leksikonet er eid av de norske universitetene og flere ideelle stiftelser/organisasjoner.

# data[].attributes.attachment_link.description
D-dagen er et mye brukt navn på den første dagen i den hemmelige, allierte invasjonen av Frankrike under den andre verdenskrig, 6. juni 1944. På D-dagen skjedde landgangen i Normandie, med kodenavnet "Operasjon Neptune". Dette var starten på invasjonen av Normandie, som ble fullført i august, med kodenavnet "Operasjon Overlord".

# data[].attributes.body
Den 8. mai er Norges frigjøringsdag. Dagen markerer frigjøringen av Norge etter den tyske okkupasjonen i årene 1940–1945, under andre verdenskrig. Den virkelige kapitulasjonen av Tysklands militære styrke skjedde natt til 9. mai.

# data[].attributes.attachment_link.description
Den 8. mai er Norges frigjøringsdag. Dagen markerer frigjøringen av Norge etter den tyske okkupasjonen i årene 1940–1945, under andre verdenskrig. I den globale krigen kapitulerte Tyskland natt til 7. mai 1945. Frigjøringen av Norge startet imidlertid allerede da sovjetiske tropper rykket inn i Finnmark den 18.

# data[].attributes.body
I august 1945 slapp USA to atombomber over de japanske byene Hiroshima og Nagasaki. Til sammen døde mer enn 230 000 mennesker i de to byene som følge av umiddelbare og langsiktige skader. hovedgrunnen bak atombombene var å få japan til å overgi seg uten vilkår.

# data[].attributes.body
Hitler oppholdt seg i rikskanselliet i Berlin fra januar 1945. Like før sovjettroppene rykket inn i byens sentrum, 30. april 1945, begikk han selvmord sammen med Eva Braun, som han dagen før hadde giftet seg med.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Denne uken er det 75 år siden Adolf Hitler tok sitt eget liv i førerbunkeren i Berlin sammen med kvinnen han giftet seg med to dager tidligere.

Adolf Hitler sammen med filmskaperen Leni Riefenstahl, som laget propagandafilmene "Viljens triumf" og "Olympia". Hun ble etter krigen dømt for sine nazisympatier. Foto: NTB scanpix

Avskåret fra omverdenen fortsatte Hitler til det siste å lede det lille som var igjen av Det tredje riket og stormaktsdrømmen om å dominere Europa. Det var flere dager siden han hadde sett dagslys eller pustet inn luften i et Berlin i ruiner der de siste desperate kampene raste.

Mens Førerens verden og livsverk var i ferd med å gå i grus, pågikk det også en intern kamp om Det tredje rikets fremtid. Hermann Göring ba Hitler tre til side, mens Heinrich Himmler ville forhandle med de allierte i vest. Hitler ga ordre om at begge skulle arresteres.

Brent i hagen

Å overgi seg var uaktuelt for Hitler, men han ville heller ikke være med helt til slutten. 28. april ble hans siste allierte, italienske Benito Mussolini, skutt og drept av en partisan. Den natten giftet Hitler seg meg elskerinnen Eva Braun, som mindre enn to døgn senere skulle få den høyst tvilsomme "æren" av å dø som fru Hitler.

Føreren selv rakk så vidt å fylle 56 år, men med Sovjetunionens røde hær på vei inn i den tyske hovedstaden, var det lite å feire for mannen som hadde ført Tyskland, Europa og verden ut i en ny og fullstendig ødeleggende krig og som bar det øverste ansvaret for holocaust, folkemordet på Europas jøder.

Adolf Hitler (t.v.) sammen med Italias fascistleder Benito Mussolini i 1938. De døde med to dagers mellomrom, Mussolini ble skutt av en partisan, mens Hitler tok sitt eget liv. Foto: Hulton Deutsch Collection Ltd. / NTB scanpix

40 timer etter bryllupet var det ubønnhørlig slutt. Hitler tok farvel med de siste lojale støttespillerne i bunkeren. Om ettermiddagen mandag 30. april skjøt Adolf Hitler seg, mens hans nyblevne kone tok en blåsyrepille. Likene ble båret opp i hagen utenfor bunkeren, dynket med bensin og brent.

Kastet i elven

Dagen etter begikk også propagandaminister Joseph Goebbels og kona Magda selvmord, etter at de hadde drept de seks barna sine.

Først etter Sovjetunionens fall 45 år senere ble det kjent hvordan de siste levningene av Hitler, Braun og familien Goebbels til slutt ble kastet i en elv nord i Tyskland etter først å ha blitt begravd og så gravd opp igjen, knust og brent på nytt.

I fredsdagene i mai 1945 ble bilder av Adolf Hitler og andre nazistleder kastet på skraphaugen mange steder, som her i Tromsø. Foto: Winsnes / NTB scanpix

Hitler utpekte ingen ny Fører, men admiral Karl Dönitz tok over som statsoverhode og president i krigens siste dager. 7. mai ga han Alfred Jodl ordre om å underskrive Tysklands betingelsesløse kapitulasjon. Tolv år med nazistisk styre og seks år med krig var over, men Hitlers skygge har aldri helt blitt borte.

- Fortiden høyst til stede

Det tok et halvt århundre - der Tyskland var delt frem til 1990 - før landet for alvor fant sin plass blant de fremste landene i Europa. Den mørke fortiden dukker fortsatt opp som en faktor i debatter om antisemittisme og fremveksten av høyrepopulisme.

- Den kaster lange skygger. Nazifortiden er fortsatt høyst til stede hos oss, i Europa og i verden, sier historieprofessor Arnd Bauerkämper ved Berlins frie universitet.

I år er minnemarkeringene for kapitulasjonen avlyst på grunn av koronapandemien, men Bauerkämper sier pandemien også vekker vonde minner fra tiden under nazistenes åk.

- For mange eldre minner pandemien og nedstengningen av samfunnet om krigen og trusselen om død, sier professoren.

# data[].attributes.attachment_link.title
Bryllup og selvmord i bunkeren - 75 år siden Hitlers død

# data[].attributes.attachment_link.description
Denne uken er det 75 år siden Adolf Hitler tok sitt eget liv i førerbunkeren i Berlin sammen med kvinnen han giftet seg med to dager tidligere. Avskåret fra omverdenen fortsatte Hitler til det siste å lede det lille som var igjen av Det tredje riket og stormaktsdrømmen om å dominere Europa.