# data[].attributes.headline
איהשוויון פגש אותי כשהתחיל המשבר הכלכלי אצלנו בבית אני ובעלי ו4ילדים וראיתי שבסופו של דבר הכול נופל עליי. בזמן שההוצאות גדלו והלחץ עלה, מצאתי את עצמי מחזיקה לבד גם את העבודה וגם את כל ניהול הבית והמשפחה. רציתי ללכת ללמוד כדי להתקדם, אבל לא היו לי את הכסף והזמן לזה  כי הייתי חייבת לדאוג שהבית ימשיך לתפקד. כאן הרגשתי את אי-השוויון במצב שבו בזמן משבר האחריות והעומס לא מתחלקים שווה בשווה והאישה היא זו שצריכה לסחוב הכול על הגב שלה.

# data[].attributes.subject
איהשוויון פגש אותי כשהתחיל המשבר הכלכלי אצלנו בבית אני ובעלי ו4ילדים וראיתי שבסופו של דבר הכול נופל עליי. בזמן שההוצאות גדלו והלחץ עלה, מצאתי את עצמי מחזיקה לבד גם את העבודה וגם את כל ניהול הבית והמשפחה. רציתי ללכת ללמוד כדי להתקדם, אבל לא היו לי את הכסף והזמן לזה  כי הייתי חייבת לדאוג שהבית ימשיך לתפקד. כאן הרגשתי את אי-השוויון במצב שבו בזמן משבר האחריות והעומס לא מתחלקים שווה בשווה והאישה היא זו שצריכה לסחוב הכול על הגב שלה.

# data[].attributes.body
בתקופת הלימודים, במיוחד כשהכל עבר למחשבים ועבודות הגשה מתקדמות, שמתי לב שוב לאי-השוויון הזועק שקיים בינינו. היו סטודנטים שהגיעו עם הלפטופים הכי חזקים, תוכנות מקוריות ואינטרנט מהיר, והיו כאלה שנאלצו להישאר שעות על גבי שעות בספרייה של המכללה פשוט כי אין להם את האמצעים האלה בבית. הפער הזה הוא לא רק טכנולוגי, הוא פער שיוצר תסכול עמוק ותחושת נחיתות. תלמיד או סטודנט שמרגיש שהוא מתחיל את המרוץ מאחור רק בגלל המצב הכלכלי של ההורים שלו, מאבד מהר מאוד את המוטיבציה ואת האמונה בעצמו. חברה צודקת חייבת להבין שהשכלה וכלים להצלחה לא צריכים להיות פריבילגיה של עשירים בלבד, אלא זכות בסיסית שנותנת הזדמנות שווה לכולם

# data[].attributes.body
אי־השוויון פגש אותי במהלך הלימודים, במיוחד בשיעורים שבהם היה לי קשה לעקוב אחרי דברי המרצה ולהישאר מרוכז לאורך זמן. בעוד שחלק מהסטודנטים האחרים הצליחו להבין את החומר במהירות, להשתתף בדיונים ולעקוב אחר קצב ההרצאה ללא קושי מיוחד, אני נדרשתי להשקיע מאמץ רב יותר כדי להישאר ממוקד ולהבין את הנאמר. הפער הזה יצר תחושה של חוסר שוויון בחוויית הלמידה, משום שלא כל הסטודנטים מתחילים מאותה נקודת פתיחה או מתמודדים עם אותם אתגרים. למרות הקשיים, המשכתי להתמיד, לחפש דרכי למידה שמתאימות לי ולהשקיע זמן נוסף כדי להשלים את הפערים

# data[].attributes.body
אחת החוויות שבהן הרגשתי אי־שוויון חברתי קשורה לתקופה הנוכחית בחיי. אני אמא לשני ילדים קטנים, עובדת ולומדת במקביל לתעודת הוראה. במהלך הלימודים אני רואה שלא כל הסטודנטים מתמודדים עם אותן נסיבות חיים. יש סטודנטים שיכולים להקדיש את רוב זמנם ללמידה, להשתתף בכל הפעילויות ולהשקיע שעות רבות בהכנת מטלות, בעוד שאני צריכה לחלק את הזמן בין טיפול בילדים, עבודה, מטלות הבית והלימודים.

היו מקרים שבהם הייתי צריכה להכין עבודה אקדמית בזמן שהילדים היו חולים או זקוקים לי, ולעיתים נאלצתי ללמוד בשעות מאוחרות בלילה לאחר שכולם נרדמו. למרות שאני משקיעה מאמץ רב, הרגשתי שלפעמים נקודת הפתיחה שלי שונה מזו של אחרים. לא בגלל שאני פחות מסוגלת, אלא בגלל שאני מתמודדת עם יותר אחריות ואתגרים ביום-יום.

החוויה הזאת גרמה לי להבין בצורה טובה יותר את הרעיון של אי־שוויון חברתי. למדתי שלא כל האנשים מקבלים את אותן הזדמנויות או את אותם תנאים כדי להצליח, ולכן לא תמיד נכון להשוות בין אנשים רק לפי התוצאה הסופית. לפעמים יש צורך להתחשב גם בדרך שכל אדם עבר ובקשיים שאיתם התמודד.

הסרטון המחיש לי את התחושה הזאת היטב. הוא הראה כיצד אנשים מתחילים את החיים מנקודות פתיחה שונות, וכיצד גורמים שאינם תלויים בהם יכולים להשפיע על ההזדמנויות שלהם. בעקבות הצפייה הבנתי עד כמה חשוב כמורים לעתיד לראות את התלמידים בצורה רחבה, להבין את הרקע שלהם ולא לשפוט אותם רק לפי ההישגים שלהם

# data[].attributes.body
פעם עמדתי בתור במקום ציבורי וראיתי שאדם מבוגר חיכה זמן רב, אבל אנשים אחרים עקפו אותו ולא התחשבו בו. הרגשתי שזה לא הוגן משום שלכל אדם מגיע יחס שווה וכבוד. האירוע הזה גרם לי לחשוב על כך שאי־צדק חברתי יכול להופיע גם במצבים יומיומיים ופשוטים.

# data[].attributes.headline
אי שוויון על רקע מוצא אתני

# data[].attributes.subject
אי שוויון על רקע מוצא אתני

# data[].attributes.body
לפני הרבה שנים, היה לי בן זוג תימני. עמדנו לשכור בית יחד במושבה גבעת עדה.

אני מצאתי לנו את הבית, והתקשורת הראשונית מול בעלי הבית התנהלה מולי. כאשר הגענו יחד לחתום על חוזה השכירות, נדהמתי מהיחס של בעל הבית כלפי בן הזוג שלי. הוא בקושי לחץ את ידו, לא הביט בו במהלך כל הפגישה ולא פנה אליו וזאת למרות שבן זוגי היה מאוד חביב, וניסה לקשור שיחה.

אני זוכרת כמה התביישתי בהתנהגות של בעל הבית...

באותו רגע הבנתי אחרת לגמרי את התשוקה של בן זוגי להשכלה גבוהה. כבר אז היה לו תואר שני והיה יותר משכיל ממני...

הבנתי שכבר מגיל צעיר הוא ידע שנקודת הפתיחה שלו שונה משל אדם אשכנזי בארץ, ושעליו לעבוד קשה יותר כדי להגיע לאותו מעמד.

לאחר אותה פגישה הוא לא אמר שום דבר לגבי היחס של בעל הבית, מה שכיווץ את ליבי עוד יותר... כאילו היה מורגל ביחס שכזה.

# data[].attributes.body
במהלך הלימודים שמתי לב שלא לכל התלמידים יש אותן אפשרויות. היו תלמידים שיכלו להרשות לעצמם שיעורים פרטיים וציוד לימודי מתקדם, בעוד אחרים נאלצו להסתדר עם פחות. הדבר גרם לי לחשוב כיצד המצב הכלכלי והחברתי משפיע על ההזדמנויות של אנשים ועל היכולת שלהם להתקדם.למשל אני לא הייתי נאלצת לשיעורים פאטיים הייתי אישית חרוצה בזמן שיש אחרים הולכים לשיעורים ביחד כמו טיול לפעמים הייתי חושבת למה לא להצטרף אבל גם למה לשלם למרות שיש לי יכולות , וכן יש לזה מאוד השפעה על המצב הכלכלי ו על יכולות התלמידים.

# data[].attributes.body
פגשתי אי־שוויון לפני כחמש שנים, כשהייתי ברוסיה ותכננתי ללמוד שם. כבר בשבוע הראשון שלי במדינה יצאתי עם ארבעה חברים למשחקייה ביום חופש. כאשר עמדנו בתור, ראינו שהאנשים המקומיים משלמים 200 רובל עבור כניסה. כשהגיע תורנו והוצאנו כסף, העובד במקום צחק ואמר לנו: “לא, בשבילכם זה 1000 רובל”.

בהתחלה לא הבנו למה המחיר שלנו שונה מהמחיר של המקומיים. אחרי משא ומתן קצר, התברר שהוא שמע אותנו מדברים. גם כשדיברנו בערבית, לפעמים שילבנו כמה מילים בעברית, והוא זיהה שאנחנו מהארץ. בעקבות זאת הוא החליט שאנחנו “עשירים”, ולכן דרש מאיתנו מחיר גבוה פי חמישה מהמחיר הרגיל.

בעיניי זו הייתה חוויה ברורה של אי־שוויון, כי לא קיבלנו יחס שווה כמו שאר האנשים במקום. לא היה מדובר בהבדל רגיל במחיר, אלא בהחלטה שהתבססה על הזהות שלנו, על השפה שדיברנו ועל ההנחה שאנחנו מגיעים ממדינה עשירה ולכן אפשר לגבות מאיתנו יותר כסף. הרגשתי שזה לא הוגן, כי שפטו אותנו לפי סטריאוטיפ ולא לפי מי שאנחנו באמת.

החוויה הזו קשורה לנושא של אי־שוויון וריבוד חברתי, משום שהיא מראה איך אנשים מקבלים יחס שונה בגלל מוצא, שפה, לאום או מעמד כלכלי שמייחסים להם. הבנתי שאי־שוויון לא קיים רק בנתונים של עוני או הכנסה, אלא גם במפגשים יומיומיים קטנים, שבהם אדם מרגיש שמסתכלים עליו אחרת ומגבילים אותו בגלל הזהות שלו.

# data[].attributes.body
אני זוכרת שבתקופת הלימודים רציתי להשתתף בקורס מסוים שהיה יכול לעזור לי להתקדם, אבל העלות שלו הייתה גבוהה מדי בשבילי. היו תלמידים שיכלו להירשם בקלות כי להורים שלהם הייתה אפשרות לשלם, בעוד שאני נאלצתי לוותר על כך. באותו רגע הרגשתי שלא לכל אחד יש את אותן ההזדמנויות, גם אם הרצון והיכולת קיימים. החוויה הזאת גרמה לי להבין כיצד מצב כלכלי יכול ליצור אי שוויון בין אנשים.

# data[].attributes.body
במהלך השנים בבית הספר שמתי לב שלא כל התלמידים מגיעים מאותו מצב כלכלי. היו תלמידים שהיה להם קל יותר להשתתף בטיולים, לקנות ציוד חדש או להגיע עם בגדים ומכשירים יקרים, ולעומתם היו תלמידים שנמנעו מדברים מסוימים כי לא רצו שירגישו שאין להם. לפעמים ההבדלים האלה יצרו תחושת ריחוק או בושה, למרות שבפועל הם לא אומרים שום דבר על הערך של אותו תלמיד.

הדבר הזה גרם לי להבין שאי־שוויון חברתי לא מתבטא רק בכסף, אלא גם בתחושת השייכות של האדם. תלמיד שמרגיש שהוא שונה מאחרים בגלל המצב הכלכלי שלו עלול לאבד ביטחון ולהתרחק מהחברה. לדעתי, חשוב שבבית הספר תהיה יותר רגישות לנושא הזה, ושלא נשפוט אנשים לפי מה שיש להם אלא לפי מי שהם. חברה טובה יותר היא חברה שבה כל אדם מרגיש מכובד ושווה, בלי קשר לרקע שממנו הוא מגיע.

# data[].attributes.body
אני זוכרת שפעם בבית הספר רציתי מאוד להשתתף ולהראות שאני מבינה את החומר, אבל הרגשתי שמתייחסים יותר לתלמידים מסוימים ופחות לאחרים. היו תלמידים שקיבלו יותר תשומת לב והזדמנויות, ואני הרגשתי שלפעמים לא באמת רואים את המאמץ שלי. זה גרם לי להרגיש לא נעים וקצת מתסכל, כי הבנתי שלא תמיד כולם מקבלים יחס שווה. החוויה הזאת גרמה לי לחשוב יותר על אי שוויון חברתי ואיך הוא יכול להשפיע על הביטחון העצמי ועל ההרגשה של בן אדם בתוך החברה.

# data[].attributes.headline
עילאי ליברמן

# data[].attributes.subject
עילאי ליברמן

# data[].attributes.body
חוויה אישית שלי שממחישה אי-שוויון חברתי היא כשלמדתי בחטיבה ובתיכון בחצור הגלילית, מאוד רציתי להצליח בלימודים אבל זה היה קשה. באותה תקופה, לפני כמה שנים, לא היו אצלנו בכלל תוכניות או מלגות של סטודנטים (כמו פר"ח) שנותנים שיעורים בחינם, ונאלצתי ללמוד לבד בבית, לנסות להבין, ולפעמים פשוט לא להצליח. לעומת זאת, בני הדודים שלי שגרים באזור השרון המבוסס כן קיבלו את העזרה הלימודית הזו בחינם דרך סטודנטים. זה גרם לי להרגיש שזה מאוד לא הוגן, כי בזמן שהם קיבלו מעטפת שעזרה להם להתקדם, אני נשארתי מאחור רק בגלל המקום שבו גדלתי. החוויה הזו יצרה בינינו פער מעמדות מובהק כבר מבית הספר, וגרמה לי להבין מה זה אי-שוויון חברתי וכלכלי – שלא לכולם יש את אותם תנאים ומשאבים להצליח, גם אם הם רוצים ומתאמצים באותה מידה.

# data[].attributes.body
אחת הפעמים שבהן הרגשתי אי-שוויון חברתי הייתה בתקופת בית הספר. שמתי לב שיש ילדים בכיתה שתמיד הגיעו עם הדברים הכי חדשים – טלפונים חדשים, נעליים ובגדים יפים, וסיפורים על טיולים וחופשות. לעומתם, היו ילדים אחרים שלמשפחות שלהם פשוט לא היה כסף לכל הדברים האלה, וזה היה מורגש בכיתה. זה גרם לי להרגיש שזה לא הוגן, כי ההבדלים האלה לא היו תלויים בילדים עצמם או במשהו שהם עשו, אלא רק במצב הכלכלי של המשפחה שאליה נולדו. הבנתי שלא לכולם יש את אותם תנאים ואת אותן הזדמנויות בחיים, ושלפעמים הדברים האלה נקבעים עוד לפני שעשינו משהו בעצמנו. החוויה הזאת לימדה אותי שאי-שוויון חברתי הוא משהו שקורה ממש סביבנו, ושחשוב לשים לב אליו ולהיות רגישים כלפי אנשים שלא נמצאים באותה נקודת פתיחה.

# data[].attributes.headline
גנט אבראהים 

# data[].attributes.subject
גנט אבראהים 

# data[].attributes.body
כשהייתי תלמידה בבית ספר, היה לנו מבחן חשוב במתמטיקה. אני זוכרת שהתכוננתי לבד בבית, ניסיתי להבין את החומר כמה שיכולתי, אבל היו דברים שלא היו ברורים לי.

לעומת זאת, היו כמה תלמידים בכיתה שלקחו שיעורים פרטיים. ביום המבחן ראיתי שהם הרבה יותר בטוחים בעצמם, ואפילו אמרו שהמורה הפרטי כבר עבר איתם על שאלות דומות.

זה גרם לי להרגיש קצת לא הוגן, כי לא לכולם יש אפשרות לשלם על שיעורים פרטיים. הרגשתי שזה נותן יתרון לאלה שיש להם יותר כסף, ולא בהכרח לאלה שמתאמצים יותר.

החוויה הזאת גרמה לי להבין מה זה אי שוויון חברתי שלא לכולם יש את אותם תנאים להצליח, גם אם הם רוצים ומשקיעים

# data[].attributes.headline
אי שיוויון ורי

# data[].attributes.body
אי שיוויון וריבוד חברתי

כשהייתי סטודנטית גרתי בחיפה בדירה שכורה. התאהבתי בחיפה ומאוד רציתי לרכוש בה דירה בשלב מאוחר יותר בחיי. לצערי, הדבר היה בלתי אפשרי. היינו זוג צעיר ללא הון עצמי משמעותי. התייקרות הדירות ממחישה היטב את נושא אי השיוויון.
הדיור הוא מרכיב מרכזי בהוצאות משקי בית בישראל. הוצאות הדיור הן אחת מההוצאות הגדולות שלנו. בממוצע 23% מהוצאות של משפחה ממוצעת בישראל (משכנתא, שכירות או קנייה). אבל בעוד שהעשירון העליון משלם 17% מתוך ההוצאות שלו על דיור, משלם העשירון התחתון 35.7% מתוך ההוצאה שלו. העשירים קונים דירות לשם השקעה ונהנים מעליית מחירי הדירות.

לעומתם, התייקרות הדירות משפיעה בצורה הפוכה על העשירונים העניים יותר שנאלצים לשלם משכנתא גדולה וארוכה יותר, לשלם שכירות יקרה יותר. מאפיין זה הכי משפיע על זוגות צעירים.
בלית ברירה, חזרתי לגור במקום הולדתי,  יישוב בפריפריה- בכרמיאל, שם הדירות זולות יותר. שם הצלחתי לרכוש דירה עם משכנתא שלקחתי ל-30 שנה....
בפריפריה, אמנם מחירי הדירות זולים יותר, אך יש פחות נגישות לשירותים רפואיים(לפעמים צריך לחכות לתור חודשים ארוכים) ופחות הזדמנויות תעסוקה וחינוך לילדים.

ספרו בבקשה על חוויה/ מקרה של אי שיוויון שפוגש אתכם בחיים שלכםן.