# data[].attributes.body
Nils Kazaks 8A
Vēsture[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]

Liepājas Svētā Dominika klosteris tika nodibināts 1996. gada 28. novembrī, reģistrējot to Latvijas Republikas Tieslietu ministrijā. Tā celtniecība Jelgavas ielā 17 tika uzsākta 1997. gadā, bet celtne pabeigta un atklāta 1998. gada Lieldienās. Pie klostera 2003. gadā pēc arhitekta A. Kokina projekta sākās baznīcas celtniecības darbi. Būvdarbus veica uzņēmums SIA "Būve" uz kādreizējās publiskās pirts pamatiem, tos paplašinot un nostiprinot.[2] Vienlaicīgi sāka veidoties draudze. Sākotnēji, 1997. gadā dievkalpojumi noritēja pagaidu kapelā Breikša ielā, vēlāk, uzbūvējot klosteri, draudze sāka izmantot klostera kapelu. Dievnama celtniecību atbalstījuši Vācijas katoļu palīdzības fondi un privātie ziedotāji. No 2006. gada 1. oktobra klostera priora un prāvesta pienākumus uzņemas Pēteris Aglonietis OP.[3] 2007. gada maijā Liepājas Domes deputāti nolēma izgaismot baznīcu tumšajā laikā, piesķirot tam līdzekļus.[4] Baznīca tika pabeigta 2007. gadā un 10. jūnijā tā tika iesvētīta, ko veica Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis, kurš bija pirmais dominikāņu klostera priekšnieks Latvijā, kura vadībā tika uzsākta klostera un baznīcas celtniecība.[5] Dievnama sienas 12 vietās, simbolizējot 12 apustuļus, iesvētīja klātesošie priesteri un viesi — dominikāņu ģenerālmaģistra vietnieks Dominiks Renuārs, dominikāņu asistents Viduseiropai un Austrumeiropai Raimonds Klepanecs un dominikāņu ģenerālvikārs Baltijas valstīs Jaceks Šprenglevskis.

# data[].attributes.body
Interjers[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]

Klosteris ar baznīcu

Interjers ir moderns, tajā pašā laikā askētisks. Uz sienas, aiz galda altāra atrodas Aglonas bijušā dominikāņu klostera gleznas kopija visā sienas lielumā, kas ataino baznīcas lūgšanas būtību. Tā ir digitāli apstrādāta un izlikta uz liela izmēra auduma. Galda altāris ir no granīta akmens, uz kā atrodas koka virsma. Tas simbolizē Baznīcas un ticības stabilitāti un nesatricināmību. Ēkas aizmugurējā daļā ir izveidota kapela, kura paredzēta Kristības sakramenta piešķiršanai. Tur atrodas arī kanceleja, grāmatu galds un telpas grēksūdzei. Dievnamā ir balkons, uz kura atrodas kora telpas un ērģeles.[2] Tabernākuls atrodas uz paaugstinājuma pašā altārsienas centrā. Pa kreisi no altāra atrodas Jaunavas Marijas statuja, kas atvesta no Tallinas. Tajā ir atveidots mazais Jēzus, kurš guļ Jaunavas Marijas rokās un tur ābolu, ko sniedz tālāk. Statuja simbolizē Jēzu, kas uz sevis uzņemas pirmdzimto grēku. Dievmātes paskarbie sejas vaibsti simbolizē, ka ticīgie pieņem šo garīgo briedumu, kam Jaunava Marija ir pilnības paraugs.

# data[].attributes.body
Vēsture[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]

Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā 1741. gadā birģermeistars Šmits ierosināja Liepājā celt jaunu baznīcu. 1742. gadā Lielajā ielā no Pētera Mellera nopirka zemes gabalu, 8. martā no Kēnigsbergas ieradās mūrniekmeistars Johans Kristofs Dorns. Ēkas pamatakmeni ielika 1742. gada 19. jūlijā, 1746. gada pavasarī baznīcai uzlika pagaidu jumtu, 1747. gadā izmūrēja velves un 1750. gadā visi mūra darbi bija pabeigti. 1753. gadā jumtu apsedza ar Zviedrijas kapara plāksnēm. J. H. Joahims iebūvēja 36 reģistru ērģeles. Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāli iesvētīja 1758. gada 5. decembrī, kaut tornim trūka divu augšējo stāvu un zeltīta bija tikai kancele. Būvdarbus vadīja Dorna palīgs Johans Mihaels Frēlihs. Kokgriezumu tēlnieku vārdi, kas darinājuši iekštelpas, nav zināmi, izņemot vienu — Jozefu Slavičeku, kurš darinājis kokgriezumus arī citām Kurzemes baznīcām. 1772. gadā sāka apzeltīt baznīcas iekārtu, bet apdares darbus pabeidza līdz 1775. gadam. 1779. gada 26. augustā ērģeļu būvētājs Heinrihs Andreass Konciuss nodeva ērģeles ar 38 reģistriem.

No 1865. līdz 1866. gadam notika pirmā nozīmīgākā ēkas pārbūve pēc Oto Dīces projekta.[1] Atbilstoši sākotnējam projektam tornim uzbūvēja divus augšējos stāvus, tas kļuva par gandrīz 55 metriem augstāks un tornī 1906. gadā uzstādīja baznīcas pulksteni. Tika izmainīts baznīcas iekārtas izvietojums, nojauktas atsevišķas sānu luktas, likvidēja sakristeju aiz altāra un piebūvēja jaunu sakristeju, izveidoja apkuri un ar cementa javu apmeta fasādes. 1885. gadā Štetīnas ērģeļu meistars B. Grīnebergs palielināja ērģeles līdz 131 reģistram, padarot tās par lielākajām pasaulē. 20. gadsimta sākumā ierīkoja tvaika centrālo apkuri un izveidoja elektrisko apgaismojumu.[2]

2008. gadā pēc Koksnes ķīmijas institūta speciālistu apsekojuma Liepājas Sv. Trīsvienības katedrālē konstatēja ķirmjus, kas apdraudēja dievnama kultūrvēsturisko interjeru, tai skaitā altāri, ērģeles, solus, kokgriezumus. Tāpēc ķirmjus iznīcināja ar gāzēšanas palīdzību.