# data[].attributes.attachment_link.description
4. De les bèsties que hi ha en terra, cap major que l'elefant; té una trompa que pot tant que amb ella soques aferra.

# data[].attributes.body
http://ca.wikipedia.org/wiki/Auca

# data[].attributes.body
http://ca.wikipedia.org/wiki/Rondalla

Història d'un mig pollastre, Enric Valor

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Autor/s: M.S.

En ocasió del centenari del naixement d'Enric Valor VilaWeb ofereix aquest estiu una selecció de les trenta-sis rondalles que va adaptar literàriament · Seguim l'edició 'Rondalles Valencianes d'Enric Valor' (Tàndem Edicions · Albatros)

Açò va anar i era un mas on vivia un vell
matrimoni sense fills, que es dedicava a
la cria d'aviram: gallines blanques i negres,
descomunals gramàntols, estovades
lloques... era allò que sovint es veia voltant el
maset.

La velleta coneixia cadascun dels animalons
que criava.

Un dia de maig va eixir la velleta a donar-los
en l'era uns grapats de dacsa i una bona pasterada
de segó cuit, com solia fer cada dia a la mateixa
hora.

--Pull, pull, pull --va anar cridant.

I heus ací què la va sorprendre: hi havia un
mig pollastre, molt vistós i afinat, que no s'arrimava
al tropell que formaven tots els altres.

--Què fas tu que no menges? --s'estranyà la
vella mentre que l'aüxava cap al tropell. Però el
mig pollastre va fer un 'coc, coc' molt enraonat i
encara es va separar més dels seus congèneres.

--I açò quin pollastre és? --va demanar-se a si
mateixa la dona--. Aquest animalet no és meu!
Era de veres: no l'havia vist mai abans.

Li va haver de donar quemenjar a banda i després
va preguntar en els masos dels voltants si
se'ls havia perdut algun pollastre a mitjan fer, ni
poll ja ni pollastre encara, és a dir, el que allí solen
anomenar un mig pollastre. I ningú no li'n va
saber donar raó.

El mig pollastre va passar així algunes setmanes
buscant-se-la ell tot sol quan tenia fam. Un
matí, a la punta de l'era es va posar a gratar en un
petit femer. Gratant i furgant, la seua poteta
tragué a relluir un bocí de metall. Amb el bec l'espolsà
una miqueta. Aleshores va veure que es
tractava d'un diner.

-Quic-quiriquic!- va cantar alçant la cresta tot
quant podia:

¡Jo sóc un mig pollastret
que gratant un femeret
s'ha trobat un dineret!

I sense més ni més, es fica la moneda en el seu
papet, diu adéu al maset, i cap a la cort s'ha dit.
Tira senda avant i vinga de fer camí cap a cal rei.
De tant en tant, soltava un sorollós "quicquiriquic"
i cantava la següent cançó:

Vaig a casar-me amb la filla del rei,
puix sóc més ric que no ell,
que gratant un femeret
m'he trobat un dineret.

En això, arriba a uns plans tapats de boscs i
herbassars i topa amb el riu, el qual, només que el
veu, li pregunta:

-On vas, mig pollastre?

Vaig a casar-me amb la filla del rei,
puix sóc més ric que no ell,
que gratant un femeret
m'he trobat un dineret,

li contesta cantant el mig pollastre.

-Això si jo et deixe passar -fa el riu amb la
seua veuota.

-Entra pel meu bec! -li mana el mig pollastre.
I zzzuuummm!, comença a engolir aigua, vinga
d'engolir-ne i ja té tot el riu dins la panxa.

Saltant i botant continua el seu camí fins que
va topar amb una maça que només feia que pegar
maçades.

-On vas, mig pollastre?

Ell va respondre:

Vaig a casar-me amb la filla del rei...

i la resta de la cançó.

-Això si jo et deixe passar -li adverteix la
maça-, perquè em vénen intencions d'esclafar-te
d'un colp.

-Entra pel meu bec! -crida el mig pollastre. I
allà tens la maça, que fa per l'aire: zumm!, i desapareix
pel bec de l'animaló.

I ell vinga de cantar i vinga de fer camí, cap a
la cort. Prompte arribà a un espés alzinar, i d'un
cau li ix la rabosa, els ulls de la qual rellampeguen
de tant bona berena com se li presentava.

-On vas tu per ací? -li pregunta al temps que
obria la boca per menjar-se'l.

Vaig a casar-me amb la filla del rei,
puix sóc més ric que no ell...

fa el mig pollastre. I ella l'interromp:

-Això serà si jo et deixe passar i no et pegue
mos.

-Entra pel meu bec! -crida ell de nou. I la rabosa,
zzuumm!, com qui es tira un capbussó,
estén les potetes, i cap a dins del bec s'ha dit!
A la fi arribà el mig pollastre, més alegre que
un gos amb un os, a la cort reial, i a cal rei de
seguida. Res no se li coneixia del molt que portava
dins.

(...)

Rondalles Valencianes d'Enric Valor · volum 2 (Tàndem edicions · Albatros)

# data[].attributes.attachment_link.title
Enric Valor: 'Història d'un mig pollastre' (I)

# data[].attributes.attachment_link.description
Autor/s: M.S. En ocasió del centenari del naixement d'Enric Valor VilaWeb ofereix aquest estiu una selecció de les trenta-sis rondalles que va adaptar literàriament · Seguim l'edició 'Rondalles Valencianes d'Enric Valor' (Tàndem Edicions · Albatros) Açò va anar i era un mas on vivia un vell matrimoni sense fills, que es dedicava a la cria d'aviram: gallines blanques i negres, descomunals gramàntols, estovades lloques...

# data[].attributes.body
http://es.padlet.com/mcorte64/Granotes_Isop

# data[].attributes.body
Espai on trobareu narracions orals, visuals i escrites
http://es.padlet.com/mcorte64/RACO_LAV

# data[].attributes.body
De moment, no l'estudiarem

# data[].attributes.attachment_link.title
Poema èpic - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
De poemes èpics ja se'n troben a les primitives civilitzacions, com el a Mesopotàmia, les Aventures de Sinuhé escrites cap al 2000 aC a l' antic Egipte, el Poema èpic de Manas de tradició Kirguís ( Kirguizistan i xinesa), el Mahabharata o el a l' Índia i, més properes a la cultura occidental, les obres d' Homer: la i (segle VIII aC).

# data[].attributes.body
Resum

# data[].attributes.attachment_link.description
El relat o la narració és un tipus de text narratiu. El relat està estructurat, bàsicament, en tres parts: La presentació, el plantejament o l'inici. Ens diu a quin lloc i a quina època se situen els personatges que surten a la història. També ens introdueix la qüestió o el problema que desencadenarà la història.